ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 р. 	Справа № 520/31943/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2024, головуючий суддя І інстанції: Рубан В.В., м. Харків, повний текст складено 02.12.24  у справі № 520/31943/24
за позовом    ОСОБА_1  
до   Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області   
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі також – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі також – відповідач), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення 204950000523 від 08.10.2024 Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області про перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 01.01.2021, з 01.01.2022 та з 01.01.2023 із застосуванням відсотка від суддівської винагороди працюючого судді - 50% (п`ятдесят відсотків) замість 80% (вісімдесяти відсотків);
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошове утримання судді у відставці за період з 01.01.2021, з 01.01.2022 та з 01.01.2023 з урахуванням приписів Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.05.2024р у справі 520/8618/24 із застосуванням відсотка від суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді – 80% (вісімдесяти відсотків).
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року позовну заяву повернуто позивачу.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу від 02 грудня 2024 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції оскаржувана ухвала прийнята передчасно, а також, що під час прийняття ухвали не враховано того, що основною вимогою позову є визнання протиправним та скасування рішення 204950000523 від 08.10.2024 Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області, і саме за результатом прийняття відповідачем такого рішення здійснено неправильний перерахунок щомісячного довічного грошове утримання судді у відставці із застосуванням відсотка 50%, а не 80%, хоча і за період у 3 роки.
Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм процесуального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.
Судом установлено, що 20 листопада 2024 року до Харківського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року позовну заяву залишено без руху. Надано позивачеві термін - п`ять календарних днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання доказів сплати судового збору за подачу адміністративного позову на суму 968,96 грн. (1211,20 грн х 3 х 0,8-1937,92 грн.) за вимогу немайнового характеру.
На виконання зазначеної ухвали позивачем 26.11.2024 надано заяву про усунення недоліків.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року адміністративний позов повернуто позивачу.
Повертаючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що у визначений судом строк позивачем вимоги ухвали суду від 26 листопада 2024 року про залишення позовної заяви без руху не виконано, недоліки позовної заяви не усунуто.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з мотивами та висновками суду першої інстанції, з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За приписами ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Відповідно до п. 4, 5 ч. 5 ст. 160 КАС України в позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.
Частиною третьою статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору та звільнення від його сплати, врегульовані положеннями Закону України "Про судовий збір" та КАС України.
Підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України “Про судовий збір” встановлено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою - ставка судового збору складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України “Про судовий збір” судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк (п. 1 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України).
Отже, ухвала про залишення позовної заяви без руху має містити не лише виявлені недоліки, але й спосіб їх усунення. Невиконання належним чином вмотивованої ухвали у спосіб, визначений судом, тягне за собою наслідок у вигляді повернення такої заяви.
Як убачається з матеріалів справи, позивач, звертаючись до суду з позовною заявою у цій справі, надав квитанції про сплату судового збору в сумі 1937,92 грн (а.с. 5-6).
Приймаючи ухвалу про залишення позовної заяви без руху, суд першої інстанції, зазначив, що позивачем заявлено 3 позовні вимоги немайнового характеру та дійшов висновку, що позивачем у порушення вимог ч. 3 ст. 161 КАС України до позовної заяви додано квитанцію про сплату судового збору в сумі 1937,92 грн, що не відповідає вимогам Закону України "Про судовий збір", а отже позивачу необхідно надати до суду документ про сплату судового збору на суму 968,96 грн (1211,20 грн х 3 х 0,8-1937,92 грн) за вимогу немайнового характеру.
У межах установленого строку для усунення недоліків позовної заяви позивач подав до Харківського окружного адміністративного суду клопотання, у якому просив відкрити провадження у цій справі з підстав того, що у позові заявлено дві вимоги немайнового характеру і під час звернення до суду ним сплачено судовий збір у відповідному розмірі.
З огляду на клопотання позивача у суду були відсутні підстави для повернення позовної заяви з підстав неусунення позивачем недоліків позовної заяви, оскільки позивачем вчинено дії на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Внаслідок прийняття оскаржуваної ухвали позивач був позбавлений можливості дізнатися про те, що йому відмовили в задоволенні клопотання, відповідно, він не зміг усунути недоліки позовної заяви.
Окрім того, колегія суддів уважає доречними доводи позивача, що повний текст ухвали від 26.11.2024 отримано ним у особистому кабінеті системи «Електронний суд», відтак - п`ятиденний термін для усунення недоліків позовної заяви розпочався з 27.11.2024 і останній  днем виконання вимог ухвали є 01.12.2024 неробочий день, а отже, враховуючи приписи частин 5, 8 ст. 120 КАС України, останній день відведеного для усунення недоліків строку мав закінчитись 02.11.2024, тобто ухвала про повернення позову мала бути прийнята не раніше 03.12.2024.
Отже, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви.
Крім того, колегія суддів уважає за необхідне звернути увагу на те, що Верховний Суд у постанові від 12 листопада 2019 року у справі № 640/21330/18 дійшов правового висновку про те, що «системний аналіз частини першої статті 6 Закону України «Про судовий збір», частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України дає підстави для висновку, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії або утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дії чи бездіяльності є однією вимогою».
Відповідно до п.23 ч.1 ст.4 КАС України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).
Так, предметом заявленого позивачем позову є оскарження:
- рішення 204950000523 від 08.10.2024 Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області;
- неправильного перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці із застосуванням відсотка 50%, а не 80%.
Отже, похідними є вимоги позову щодо:
- перерахунку та виплати ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 01.01.2021 з урахуванням приписів Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.05.2024 у справі 520/8618/24 із застосуванням відсотка від суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді – 80% (вісімдесяти відсотків);
- перерахунку та виплати ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 01.01.2022 з урахуванням приписів Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.05.2024 у справі 520/8618/24 із застосуванням відсотка від суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді – 80% (вісімдесяти відсотків);
- перерахунку та виплати ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 01.01.2023 з урахуванням приписів Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.05.2024 у справі 520/8618/24 із застосуванням відсотка від суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді – 80% (вісімдесяти відсотків).
Колегія суддів наголошує, що статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1, 2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року №   9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року №   11 - рп/2012).
Право на ефективний засіб юридичного захисту гарантовано ст. 13 Конвенції, в якій зазначається: кожен, чиї права та свободи, визнані в Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд), за якою вимога сплатити судовий збір не порушує право заявників на доступ до правосуддя, оскільки судовий збір є певним законним обмежувальним заходом, який є формою регулювання доступу до суду, а також попередження подання необґрунтованих та безпідставних позовів та перенавантаження судів. Таке обмеження не може розглядатись як таке, що саме по собі суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована згідно із Законом України від 17 липня 1997 року №   475/97-ВР та набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, який гарантує кожному право на розгляд його справи судом.
Разом з тим колегія суддів уважає, що встановлюючи таке регулювання, Договірні держави користуються певною свободою розсуду; застосовані обмеження не повинні обмежувати доступ, що залишається індивідууму таким чином або в такій мірі, що сутність права порушується; обмеження не буде сумісним з пунктом 1 статті 6, якщо воно не переслідує законної мети і якщо не існує розумного співвідношення пропорційності між використаними засобами та метою, яку потрібно досягти; національні суди надають звільнення від судових зборів тим заявникам, які можуть довести свою погану фінансову ситуацію (Marina v. Latvia, № 46040/07, пункт 50, 52); такі особливості, як здатність заявника сплатити судові збори, та стадія розгляду справи, враховуються при оцінці того, чи був порушений доступ до суду (Paykar Yev Haghtanak Ltd v. Armenia, № 21638/03, пункт 48); обмеження суто фінансового характеру, які абсолютно не пов`язані з перспективами успішності позову, повинні бути предметом особливо суворого розгляду з точки зору інтересів правосуддя (Podbielski and PPU Polpure v. Poland, №   39199/98, пункт 65; Wesolek v. Poland, №   65860/12).
Відповідно до правової позиції, викладеної в рішеннях Європейського суду з прав людини від 13.01.2000 у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" та від 28.10.1998 у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії", надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми може призвести до позбавлення заявників права доступу до суду і завадити розгляду їхніх позовних вимог, що є порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при постановленні ухвали про залишення позовної заяви без руху, а в подальшому оскаржуваної ухвали про повернення позовної заяви ОСОБА_1 , порушено право позивача на звернення до суду за захистом його прав, свобод та інтересів, передбачених ст. 4 КАС України, а також ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист права людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.
За наведеного правового регулювання та обставин справи суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, яке призвело до постановлення незаконної ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню в справі.
Доводи апеляційної скарги колегією суддів приймаються в якості належних.
За змістом ч.1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Враховуючи наведені вище правові норми та фактичні обставини справи, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви, а тому ухвалене судове рішення на підставі вимог статті 320 КАС України  підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Керуючись статтями 242, 243, 250, 308, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу  Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2024 у справі № 520/31943/24 скасувати.
Справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    В.Б. Русанова