ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/2026/24	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/13428/24 Категорія: на ухвалу    	Ватажок-Сташинська А.В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       24 грудня 2024 року                                                                                                м. Черкаси   

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Фетісова Т.Л. 	
судді	Василенко Л.І., Новіков О.М.	
секретар 	Широкова Г.К.	

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 адвоката Стойко Анатолія Юрійовича на ухвалу Соснівського районного суду  м. Черкаси  від 12.11.2024 (повний текст складено 12.11.2024, суддя в суді першої інстанції Ватажок-Сташинська А.В.) у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову до пред`явлення позову, позивач ОСОБА_2 , відповідач ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Романій Наталія Василівна, про визнання договорів дарування недійсними та скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно,

в с т а н о в и в :

11.11.2024 до Соснівського районного суду м. Черкаси від ОСОБА_2 надійшла заява про забезпечення позову до пред`явлення позовних вимог до ОСОБА_1 про визнання договорів дарування недійсними та скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно, в якій заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони на відчуження і користування ОСОБА_1 об`єктами нерухомого майна, а саме щодо:
квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 541294271101;
земельної ділянки площею 0, 6567 га з кадастровим номером 7110136700:06:050:0020, та розташований на ній комплекс будівель (автозаправна станція), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2749759871101;
нежитлових будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2310456771101;
нежитлових будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2302139071101;
комплекс будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1440335371101;
земельної ділянки площею 0, 6567 га. з кадастровим номером 7110136700:06:050:0020, та розташований на ній комплекс будівель (автозаправна станція), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2301808471101;
комплекс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 48109271101;
нежилих приміщень, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2310368171101;
нежилого приміщення магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2747082971080;
нежитлових будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2310532371101;
комплекс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2122306971101;
квартири тимчасового проживання № НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 779698771101;
нежитлових будівель за адресою: АДРЕСА_7 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1925596471101;
квартири тимчасового проживання АДРЕСА_8 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 779486971101;
квартири тимчасового проживання АДРЕСА_9 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 779446871101;
квартири тимчасового проживання № 3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 779670871101,
а також заборони органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» – суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії щодо державної реєстрації речових прав на вказане спірне нерухоме майно та їх обтяжень, зокрема набуття, зміни припинення речових прав на нерухоме майно (права власності, користування (оренди, найму тощо) обтяжень речових прав на нерухоме майно (іпотеки, заборони відчуження тощо).
В обґрунтування заяви зазначено, що ОСОБА_2 має наміри звертатися до суду з позовними вимогами про визнання недійсними договорів дарування від 23.11.2023, 24.11.2023 та від 01.12.2023, на підставі яких батьком заявниці, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , було відчужено на користь колишньої дружини ОСОБА_1 спірне нерухоме майно, та скасування державної реєстрації прав ОСОБА_1 на вказане спірне нерухоме майно. Як зазначено у заяві, батько заявниці ОСОБА_3 06.06.2019 уклав шлюб з ОСОБА_1 . Від даного шлюбу, подружжя дітей не мало, постійно разом не проживали, спільного господарства не вели, оскільки батько заявниці перебував у тяжкому хворобливому стані, постійно перебував на лікуванні у відповідних закладах охорони здоров`я, що підтверджується лікарськими виписками. 
09.11.2023 до Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 звернулась із позовом про розірвання шлюбу і рішенням у справі № 712/12305/23 вказаний шлюб було розірвано. Однак, 23.11.2023, 24.11.2023 та 01.12.2023 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 були укладені договори дарування спірного нерухомого майна. Вказані договори були укладені, у тому числі, у період особливого загострення численних хвороб батька заявниці, тому, з урахуванням стану здоров`я покійного ОСОБА_3 та відносин, які склались між ним та ОСОБА_1 , їх дійсність викликає ґрунтовні сумніви у заявниці. Також в обґрунтування заяви зазначено, що про смерть батька заявниці стало відомо значно пізніше. Посилаючись на те, що існують цілком виправдані ризики відчуження на користь третіх осіб набутого ОСОБА_1 за незрозумілих обставин спірного нерухомого майна, що у подальшому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, ОСОБА_2 звернулась із даною заявою до суду.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкасивід 12.11.2024 вказану заяву про забезпечення позову задоволено частково та накладено арешт на зазначені в заяві про забезпечення позову об`єкти нерухомого майна. 
Суд першої інстанції вказав, що вжиття заходів забезпечення позову саме шляхом накладення арешту забезпечить збереження балансу інтересів сторін та узгоджується із критеріями розумності, обґрунтованості та адекватності. При цьому суд вказав, що від дійшов до переконливого висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову дійсно може істотно ускладнити чи взагалі унеможливити в подальшому виконання рішення суду.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 адвокат Стойко А.Ю. подав 03.12.2024 засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції постановляючи оскаржувану ухвалу не пересвідчився, що між сторонами існує спір. Також вказує, що у заяві міститься лише припущення заявника про те, що невжиття забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, при цьому доказів на можливе вчинення ОСОБА_1 будь-яких дій стосовно майна не надано. 
У відзиві на вказану апеляційну скаргу представник заявниці ОСОБА_2 просив її відхилити, а ухвалу суду першої інстанції про застосування заходів забезпечення позову – залишити без змін, оскільки вважає її законною та належним чином обґрунтованою.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Питання про застосування заходів забезпечення позову, яке вирішувалося судом в оскарженій ухвалі, регламентується Главою 10 Розділу І ЦПК України. 
У частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті – це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено види забезпечення позову, зокрема, п.п.1, 2 – шляхом накладення арешту на майно та заборони вчиняти певні дії.
Згідно ч.10 ст.150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
У постанові ВП ВС від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Таким чином, при розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.
Окрім того, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. 
Спір у справі наявний щодо визнання договорів дарування недійсними та скасування державної реєстрації речових прав на спірне нерухоме майно, що виникли на підставі таких правочинів. При цьому можливе відчуження спірного майна унеможливить виконання рішення при визнанні недійсним договорів дарування цього майна, яке на час вирішення спору матиме нового власника, який не був учасником розгляду даної справи.
Застосовуючи захід забезпечення позову у виді накладення арешту на майно, суд першої інстанції у цій справі виходив з того, що невжиття вказаних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення по суті спору, оскільки у випадку відчуження відповідачем ОСОБА_1 об`єктів нерухомого майна ускладниться або взагалі унеможливиться ефективний захист чи поновлення порушених прав позивача ОСОБА_2 щодо цього ж майна, за захистом яких вона має намір звернутися до суду.
Такий висновок суду першої інстанції по суті вимог заяви про забезпечення позову апеляційний суд вважає вірним частково, з урахуванням таких міркувань.
Відтак висновки про необхідність забезпечення позову, про що вказав суд першої інстанції, є обґрунтованими, а посилання скаржника на те, що заява у справі містить лише припущення позивача про наявність перешкод у виконання рішення суду по суті спору має бути відхилено.
Щодо тверджень скаржника, що заявником не доведено існування правових підстав для забезпечення позову, то колегія вважає, що ним не доведено той факт, що співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову переважати над тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони ОСОБА_1 здійснювати певні дії.
Між тим, належних та допустимих доказів, які б давали підстави припускати, що заходи забезпечення позову потягнуть чи вже призвели до настання будь-яких негативних наслідків, скаржником не надано. 
Доводи апеляційної скарги є несуттєвими та на правильність вирішення питання про забезпечення позову не впливають. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.
Однак апеляційний суд вважає, що такий вид забезпечення позову як накладення арешту на майно не буде повністю відповідати вимогам закону та принципу балансу інтересів сторін, адже застосування такого виду забезпечення позову як арешт полягає не тільки в обмеженні права володіння і розпорядження спірним майном, але й у праві на користування таким майном (державний виконавець при здійсненні виконання судового рішення про забезпечення позову, відповідно до вимог ЗУ «Про виконавче провадження», здійснить опис арештованого майна за актом арешту і опису майна, та вчинить відповідні дії по забороні будь-яким особам використовувати таке майно, обмеживши до нього доступ), що може привести до необґрунтованого обмеження власника майна, серед якого є і житлові приміщення, оскільки застосування арешту унеможливлює реальне користування житлом і призводить до порушення житлових прав власника майна. 
Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що належним видом забезпечення позову буде саме застосування заборони вчиняти будь - які дії щодо спірного майна, що направлені на його відчуження чи розпорядження цим майном інших шляхом. 
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Отже ухвалу Соснівського районного суду Черкаської області від 12.11.2024 про забезпечення позову у даній справі слід змінити, вказавши в якості виду забезпечення позову саме заборону вчиняти будь – які дії по відчуженню та розпорядженню усім вищевказаним спірним майном, в решті – ухвалу суду першої інстанції має бути залишено без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

п о с т а н о в и в  :

апеляційну скаргу – задовольнити частково.
Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 12.11.2024 за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову до пред`явлення позову у даній справі – змінити, вказавши в якості виду забезпечення позову заборону вчиняти будь – які дії по відчуженню та розпорядженню усім зазначеним в ухвалі суду  майном. 
У решті ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси   від 12.11.2024 – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 25.12.2024.

Суддя-доповідач                        

Судді