ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/8479/24                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Лариса ЖИТНЯК

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  05 лютого 2025 року                                                                        м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                                             Ганечко О.М.,
суддів                                                                                              Сорочка Є.О.,
                                                                                                    Василенка Я.М.,

розглянувши у електронній формі у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України в особі Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
  У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Адміністрації Державної прикордонної служби України в особі Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України, в якому просила:
визнати протиправною відмову Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України, яка викладена в листі від 12.04.2024 №13.1/347 щодо перегляду постанови гарнізонної ВЛК ГВМКЦ (ЦКГ) ДПСУ від 19.03.2024 №1538;
зобов`язати Центральну військово-лікарську комісію Державної прикордонної служби України переглянути постанову гарнізонної ВЛК ГВМКЦ (ЦКГ) ДПСУ від 19.03.2024 №1538 та прийняти рішення відносно ОСОБА_1 про встановлення причинного зв`язку захворювання, як такого, що пов`язане із захистом Батьківщини.
Позов мотивовано тим, що відповідачем не досліджено тих документів, що було подано позивачем та які підтверджують участь в бойових діях.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 р. у задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю, при цьому, посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору. 
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2024 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду в порядку письмового провадження на 05.02.2025.
Відповідачем до суду подано відзив на апеляційну скаргу.
Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до довідки гарнізонної ВЛК Головного військово-медичного клінічного центру від 19.03.2024 № 1538, позивачу встановлено причинний зв`язок її захворювання із проходженням військової служби. Вважаючи, що її травма пов`язана із захистом Батьківщини, оскільки отримала вона її у зв`язку з виконання бойового завдання, 03.04.2024 ОСОБА_1 звернулася до Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України із заявою про перегляд довідки гарнізонної ВЛК Головного військово-медичного клінічного центру від 19.03.2024 № 1538.
До заяви було додано копії наступних документів: довідки гарнізонної ВЛК від 19.03.2024 №1538, консультативного висновку спеціаліста від 22.01.2024, огляду офтальмолога ГВМКЦ (ЦКН) ДПСУ від 15.01.2024, виписки №3729/209, медичного огляду в КНП «ЧМЛ №2» ЧМР, перевідного епікризу №729, виписного епікризу №3210, огляду офтальмолога ГВМКЦ (ЦКН) ДПСУ від 25.01.2024, виписки №178, виписки №2930, медичної характеристики, службової характеристики, завірені копії журналів бойових дій.
Центральною військово-лікарською комісією Державної прикордонної служби України розглянута скарга щодо перегляду та зміни формулювання постанови гарнізонної ВЛК від  19.03.2024 №1538 та при розгляді матеріалів звернення та матеріалів гарнізонної ВЛК ЦВЛК встановлено, що захворювання позивача  діагностовано під час стаціонарного обстеження (16.10.2023   - 10.11.2023) в ГВМКЦ (ЦГК) ДПСУ. Оскільки відповідно до наказу Головнокомандуючого ЗСУ від 02.02.2023 №26 «Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій» Чернігівська область з 01.01.2023 не є районом ведення бойових дій, відсутні підстави для встановлення причинного зв`язку захворювання позивача із захистом Батьківщини.
          Наведене і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що повноваження щодо визначення такого зв`язку, є виключно компетенцією уповноваженого органу, фахівців, які мають медичну освіту. Це питання входить до повноважень ЦВЛК ДПСУ та є його дискреційною функцією і суд не може надавати правові оцінки медичним висновкам та висновкам, зробленим на підставі медичних документів.
Захворювання позивача не є такими, що виникло в період служби у військових частинах та установах, що входили до складу діючої армії в період безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а відносить до захворювань, які виникли до цього, а у зазначений період служби досягло такого розвитку, що обмежує придатність до військової служби, що слідує з довідки від 19.03.2024 № 1538, якою позивача визнано обмежено придатною до військової служби.
Медичні документи, видані (складені) у зазначений період, які підтверджують факт виникнення (розвитку) захворювання в період перебування в діючій армії відсутні, а журнали бойових дій, довідки про безпосередню участь у бойових діях або заходах підтверджують виключно факт звернення позивача за медичною допомогою у період здійснення зазначених заходів, наведене обумовлює висновок про правомірність відмови Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України, яка викладена в листі від 12.04.2024 №13.1/347 щодо перегляду постанови гарнізонної ВЛК ГВМКЦ (ЦКГ) ДПСУ від 19.03.2024 №1538, оскільки основними документами, на підставі яких приймаються постанови ВЛК та ЦВЛК, є висновки лікарів за результатами медичного огляду в закладах охорони здоров`я Держприкордонслужби або інші документи, які характеризують стан здоров`я військовослужбовця з інших закладів охорони здоров`я, що є додатковими матеріалами для встановлення діагнозу.
Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, позаяк судом першої інстанції не було враховано того, що  підпункт 5 пункту 4 глави 12 розділу ІІІ Положення передбачав 2 варіанти встановлення причинного зв`язку захворювання, як такого, що пов`язано із захистом Батьківщини: перший - це коли захворювання виникло під час безпосередньої участі в бойових діях, а друге - коли захворювання виникло до участі в бойових діях, однак розвинулося до такої стадії під час участі в бойових діях, що це призвело до обмеженої придатності або непридатності.
У випадку позивача, захворювання виникло саме до участі в бойових діях, а погіршилося та призвело до обмеженої придатності вже безпосередньо під час участі в бойових діях.
Так, позивач окрім 2022-2023 рр. брала також участь в бойових діях на території Донецької та Луганської області в період з 03 квітня 2019 року по березень 2020 року, що підтверджується довідкою № 30/85 від 13 березня 2020 року. Зазначений доказ помилково не було долучено до матеріалів справи в суді першої інстанції, однак навіть без її наявності можна однозначно стверджувати, що захворювання виникло до безпосередньої участі в бойових діях в період з 2022 по 2023 рр., а розвинулося до такої стадії, що обмежувала придатність позивача до військової служби саме в окреслений вище період. Тому, суд першої інстанції невірно витлумачив положення підпункту 5 пункту 4 глави 12 розділу ІІІ Положення застосувавши до позивача лише частково даний пункт, а саме в частини участі в бойових діях, вказавши, що захворювання розпочалося до такої участі, а тому підстави для встановлення причинного зв`язку захворювання як такого, що пов`язане із захистом Батьківщини відсутні. 
Відповідач не звернув взагалі уваги на те, що позивачем надавалися витяги з журналів бойових дій, де зафіксовано участь позивача у них, що вказує до залучення тих заходів, що в розумінні п.п. 5 п. 4 глави 12 розділу ІІІ Положення дає підстави для визнання отриманої позивачем травми пов`язаної із захистом Батьківщини.
Окрім цього, з рапортом про необхідність направлення на ВЛК для обстеження позивач зверталася ще 29 серпня 2023 року, тобто в період, коли вона відповідно до даних журналу бойових дій брала безпосередню участь в них. Однак, тоді позивача не було направлено на ВЛК, вона весь цей час терпіла, а одразу після відпустки домоглася того, щоб її направили на лікування (в жовтні 2023 року). Отже, наявний безпосередній причинний зв`язок отриманої травми з фактом участі в бойових діях, що вказує на помилковість висновків ВЛК щодо того, що захворювання пов`язане із проходженням військової служби.
Відповідач діяв недобросовісно, оскільки підхід, який він використав для перегляду довідки явно не відповідає вимогам законів, носить чисто формальний характер без визначення всіх обставин справи.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, Порядок проведення військово-лікарськими комісіями Держприкордонслужби медичного огляду військовослужбовців Держприкордонслужби з метою визначення їх придатності за станом здоров`я до військової служби (роботи за фахом), установлення причинного зв`язку захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв, визначається Положенням про проходження медичного огляду у Державній прикордонній службі України, затвердженим наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України № 333 від 06.05.2009, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2009 за № 570/16586 (далі Положення).
Пунктом 3 глави 1 розділу ІІ Положення, передбачено, що ЦВЛК та ВЛК приймають постанови, які оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв.
Пунктом 4 глави 1 розділу ІІ Положення, встановлено, що у прийнятті постанов усі ВЛК та ЛЛК є незалежними. У своїй роботі вони керуються Основами законодавства України про охорону здоров`я, Законами України "Про військовий обов`язок і військову службу", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", цим Положенням, а також іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з пунктом 1 глави 4 розділу ІІІ Положення, направлення на медичний огляд проводиться начальниками відповідних органів Держприкордонслужби, де проходить службу військовослужбовець, військовою прокуратурою, судами, головою ЦВЛК, начальниками закладів охорони здоров`я Держприкордонслужби за місцем лікування.
Медичний огляд для визначення ступеня придатності до військової служби військовослужбовців, які одержали захворювання, поранення, травму, контузію, каліцтво під час захисту держави, участі у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки у складі національного контингенту та національного персоналу у країнах, де ведуться бойові дії, або захищали незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та брали безпосередню участь в антитерористичній операції, здійснюється ВЛК тільки після закінчення стаціонарного лікування в закладі охорони здоров`я та досягнення визначеного наслідку (результату) лікування захворювання, поранення, травми, контузії, каліцтва (пункт 20 глави 4 розділу ІІІ Положення).
На виконання пункту 1 глави 11 розділу ІІІ Положення, постанови ВЛК приймаються колегіально, більшістю голосів. ВЛК при винесенні постанови оцінює висновки лікарів за результатами медичного огляду в закладі охорони здоров`я Держприкордонслужби, документи особи, які характеризують стан її здоров`я, з інших закладів охорони здоров`я (результати обстежень, висновки лікарів і спеціалістів тощо) за наявності, які є додатковими матеріалами для встановлення діагнозу.
У прийнятті постанови голова та члени ВЛК незалежні, у разі незгоди голови або членів комісії з думкою інших членів їх окрема думка заноситься до протоколу засідання ВЛК.
Згідно з пунктом 2 глави 11 розділу ІІІ Положення, постанови ВЛК відповідно до цього Положення розглядаються, затверджуються, контролюються та переглядаються ЦВЛК. За рішенням ЦВЛК може бути проведений повторний або контрольний медичний огляд.
За визначенням пунктів 1, 2 глави 12 розділу ІІІ Положення, у разі коли під час медичного огляду військовослужбовців Держприкордонслужби встановлено діагноз, ВЛК встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв.
Причинний зв`язок захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв у військовослужбовців Держприкордонслужби при медичному огляді визначають постійно діючі госпітальні (гарнізонні) ВЛК, у складних випадках - ЦВЛК.
Відповідно до п.п 5 п.4 ст. 12 Розділу III Положення, постанова ВЛК про причинний зв`язок «Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини» виноситься, якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, що входили до складу діючої армії в період громадянської та Другої світової воєн, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, безпосередньої участі в антитерористичній операції (операції Об`єднаних сил), забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції (операції Об`єднаних сил) у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, або коли захворювання, яке виникло до цього, у зазначені періоди служби досягло такого розвитку, що обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі й тимчасової) до військової служби»;
постанова ВЛК у такому формулюванні приймається щодо військовослужбовців, які брали участь у бойових діях, зазначених у  підпункті 1  цього пункту, а також тих, які захищали незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і визнані учасниками бойових дій, за наявності медичних документів, виданих (складених) у зазначений період, які підтверджують факт виникнення (розвитку) захворювання в період перебування в діючій армії або у складі сил і засобів, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення;
зазначена постанова ВЛК приймається також при хронічних повільно прогресуючих захворюваннях за наявності медичних документів, виданих у перші десять років після вибуття військовослужбовця з діючої армії, складу сил та засобів, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення або пізніше, але за даними за зазначені десять років, якщо вони дозволяють віднести початок захворювання на період перебування в діючій армії або безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення.
Колегія суддів підтримує акцентування судом першої інстанції уваги на тому, що розглядаючи спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд має право перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури його прийняття, при цьому суд не може надавати власну оцінку підставності ухвалення певного висновку ВЛК, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері, тож оцінка висновку ВЛК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Це питання входить до повноважень ЦВЛК ДПСУ та є його дискреційною функцією і суд не може надавати правові оцінки саме медичним висновкам та висновкам, зробленим на підставі медичних документів.
Передусім, встановлення діагнозу та причинного зв`язку захворювання, поранення, травми, контузії, каліцтва належить до компетенції ВЛК та ЦВЛК, яка реалізується шляхом прийняття відповідних постанов. 
При цьому, основними документами, на підставі яких приймаються постанови ВЛК та ЦВЛК, є висновки лікарів за результатами медичного огляду в закладах охорони здоров`я Держприкордонслужби, а документи, які характеризують стан здоров`я військовослужбовця з інших закладів охорони здоров`я, є додатковими матеріалами для встановлення діагнозу.
Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було ддосліджено, що відповідно до заключення лікаря-офтальмолога Головного військово-медичного клінічного центру (ЦКГ) Держприкордонслужби від 15.01.2024, позивач звернулася у зв`язку із наявністю скарг на значне зниження гостроти зору, появу "туману", "плівки" перед правим оком. Втім, зі слів позивача, вищевказані скарги почали турбувати з грудня 2019 року, за медичною допомогою не зверталась, а зір поступово погіршувався.
З огляду на вказане, суд першої інстанції критично оцінив доводи позивача в цій частині, що визначені у довідці ВЛК діагнози виникли та розвивалися саме під час захисту України від збройної агресії рф в період участі у бойових діях, оскільки зі слів самого позивача, мали місце у період з грудня 2019 року по лютий 2022 року.
Тож, наведене дає підсатви для обґрунтованості висновків суду про те, що захворювання позивача не є такими, що виникло в період служби у військових частинах та установах, що входили до складу діючої армії в період безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, а відносить до захворювань, які виникли до цього, а у зазначений період служби досягло такого розвитку, що обмежує придатність до військової служби, що слідує з довідки від 19.03.2024 № 1538, якою позивача визнано обмежено придатною до військової служби.
Втім, за приписами п. п. 5 п. 4 глави 12 розділу ІІІ Положення постанова ВЛК про причинний зв`язок «Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини» виноситься, щодо військовослужбовців, які брали участь у бойових діях, зазначених у підпункті 1 цього пункту, а також тих, які захищали незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і визнані учасниками бойових дій, за наявності медичних документів, виданих (складених) у зазначений період, які підтверджують факт виникнення (розвитку) захворювання в період перебування в діючій армії або у складі сил і засобів, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення.
Відповідно до пп.6 п. 4 глави 12 розділу ІІІ Положення, постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв приймаються в таких формулюваннях:
«Захворювання (поранення, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби» - якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, які не входять до складу діючої армії, або коли захворювання, що виникло до військової служби, у період служби досягло такого розвитку, який обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі тимчасової) до військової служби, служби з військової спеціальності; у такому самому формулюванні приймаються постанови ВЛК при медичному огляді військовослужбовців за результатами захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв, одержаних ними в період проходження військової служби, коли документи про обставини їх одержання на момент медичного огляду відсутні.
Тож, враховуючи, що медичні документи, видані (складені) у зазначений період, які підтверджують факт виникнення (розвитку) захворювання в період перебування в діючій армії відсутні, а журнали бойових дій, довідки про безпосередню участь у бойових діях або заходах підтверджують виключно факт звернення позивача за медичною допомогою у період здійснення зазначених заходів, з огляду на що, відмова відповідача, яка викладена в листі від 12.04.2024 №13.1/347 щодо перегляду постанови гарнізонної ВЛК ГВМКЦ (ЦКГ) ДПСУ від 19.03.2024 №1538,  єобґрунтованою.
Колегія суддів наголошує на тому, що основними документами, на підставі яких приймаються постанови ВЛК та ЦВЛК, є висновки саме лікарів за результатами медичного огляду в закладах охорони здоров`я Держприкордонслужби або інші документи, які характеризують стан здоров`я військовослужбовця з інших закладів охорони здоров`я, що є додатковими матеріалами для встановлення діагнозу.
Слід звернути увагу на те, що відповідачем було виснувано, що захворювання позивача не є такими, що виникло в період служби у військових частинах та установах, що входили до складу діючої армії в період безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, а відносить до захворювань, які виникли до цього, а у зазначений період служби досягло такого розвитку, що обмежує придатність до військової служби, що слідує з довідки від 19.03.2024 №1538, якою позивача визнано обмежено придатною до військової служби. 
          Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції по суті спору про відсутність доведених та реальних підстав для зобов`язання відповідача переглянути постанову гарнізонної ВЛК ГВМКЦ (ЦКГ) ДПСУ від 19.03.2024 №1538 та прийняти рішення відносно позивача про встановлення причинного зв`язку захворювання, як такого, що пов`язане із захистом Батьківщини. Апеляційна скарга вказаних висновків не спростовує, а також не містить посилань на порушення процедури розгляду відповідачем питання перегляду постанови. Водночас, доводи, на які посилається сторона, мають бути доведеними та обґрунтованими, а не ґгрунтуватись на суб`єктивному їх тлумаченні.
У цілому, доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції. 
Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.  
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.        
Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,
        
   П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 р. - залишити без змін.

          Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                          О.М. Ганечко 

Судді                                                                                                       Є.О. Сорочко
                                                                                                            
                                                                                                    Я.М. Василенко