ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

23 січня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 280/3633/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,     

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 травня 2024 року (суддя Р.В. Сацький)
у справі №280/3633/24
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області від 01.03.2024 №083250006377 про відмову в призначенні пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області  призначити пенсію за віком позивачці на підставі ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 27.05.2022.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем протиправно відмовлено позивачці у призначенні пенсії за віком через відсутність у позивачки необхідного страхового стажу та не зараховано періоди роботи позивачки з 02.04.1982 по 02.04.1983 та з 29.10.1987 по 31.12.1998.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21 травня 2024 року адміністративний позов задоволено частково. 
Визнано протиправним та скасовано рішення від 01.03.2024 №083250006377 Головного управління пенсійного фонду України в Кіровоградській області про відмову в призначенні пенсії за віком позивачці;
Зобов`язано Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву позивачки від 23.02.2024 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду, що вона має право на зарахування до страхового стажу роботи періоди роботи з 02.04.1982 по 02.04.1983 та з 29.10.1987 по 31.12.1998.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з протиправності  дій пенсійного органу щодо не зарахування до страхового стажу позивачки періодів її роботи у колгоспі «Зоря комунізму», тому визнав необхідним зобов`язати пенсійний орган зарахувати період з 29.10.1987 по 31.12.1998 до страхового стажу позивачки. 
Також, суд встановив, що відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу позивачки період роботи з 02.04.1982 по 02.04.1983.
Виходячи зі змісту позовних вимог та доказів, суд дійшов висновку, що належним способом відновлення порушеного права позивачки на отримання пенсії за віком на пільгових умовах буде скасування рішення від 01.03.2024 №083250006377, прийнятого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву позиваки від 23.02.2024 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду, що позивачка має право на зарахування до страхового стажу роботи періодів роботи з 02.04.1982 по 02.04.1983 та з 29.10.1987 по 31.12.1998.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права,  просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Скаржник вказує, що позивачці правомірно до страхового стажу не зараховано період діяльності згідно трудової книжки позивачки з 02.04.1982 по 02.04.1983 через відсутність печатки на звільненні. Крім того, позивачці не зараховано період трудової діяльності згідно трудової книжки колгоспника з 29.10.1987 по 31.12.1998, оскільки стаж роботи у колгоспі за період після 1965 року підтверджується інформацією про трудову участь в громадському господарстві із зазначенням встановленого та відпрацьованого мінімуму трудової участі в ньому. Така інформація в трудовій книжці колгоспника відсутня. З цих підстав скаржник вважає, що через відсутність у позивачки страхового стажу їй було правомірно відмовлено у призначенні пенсії. 
Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивачка 23.02.2024 звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення їй пенсії за віком.
Заяву позивачки за принципом екстериторіальності розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Кіровоградській області та прийнято рішення від 01.03.2024 №083250006377 про відмову в призначенні пенсії, яке вмотивовано таким.
Вік заявниці - 61 рік. Страховий стаж становить 27 років 05 місяців 18 дні.
До страхового стажу не зараховано:
- період трудової діяльності згідно трудової книжки (серії НОМЕР_1 ) з 02.04.1982 по 02.04.1983 в зв`язку з відсутністю печатки на звільненні;
- періоди трудової діяльності згідно трудової книжки колгоспника (серії НОМЕР_2 ) в колгоспі «Зоря комунізму» з 29.10.1987 по 31.12.1998, оскільки стаж роботи в колгоспі за період після 1965 підтверджується інформацією про трудову участь в громадському господарстві із зазначенням встановленого та відпрацьованого мінімуму трудової участі в ньому.
Не погоджуючись з відмовою Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області в призначенні пенсії за віком, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав.
З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке. 
Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.
Частиною 4 ст. 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Таким чином, страховий стаж, який безпосередньо пов`язаний зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зараховується починаючи з 01 січня 2004 року. До 01 січня 2004 року стаж вимірювався періодом роботи (трудовий стаж).
Отже, до 01 січня 2004 року трудовий стаж (періоди офіційної роботи, які підтверджені записами в трудовій книжці) автоматично зараховується як страховий стаж.
Види трудової діяльності, що зараховуються до стражу роботи, який дає право на трудову пенсію, визначені ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ.
Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону №1788-ХІІ при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Виходячи з аналізу наведеної норми, вбачається, що умова стосовно виконання встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві стосується виключно членів колгоспу. В іншому випадку, зокрема, роботи в колгоспі на підставі трудового договору, застосовується загальний порядок, передбачений  ч.1 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Відповідно до ст.62 цього Закону основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, до заяви про призначення пенсії за віком документи, зокрема: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок підтвердження наявного стажу роботи). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за №785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року №8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).
Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з пунктом 3 Порядку, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз норм Порядку №637 свідчить, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у п. 3 Порядку №637: довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.
В спірному випадку, як встановлено судом вище, пенсійним органом до страхового стажу позивачки не зараховано період трудової діяльності згідно трудової книжки колгоспника (серії НОМЕР_2 ) в колгоспі «Зоря комунізму» з 29.10.1987 по 31.12.1998, оскільки стаж роботи в колгоспі за період після 1965 підтверджується інформацією про трудову участь в громадському господарстві із зазначенням встановленого та відпрацьованого мінімуму трудової участі в ньому.
Суд з цього приводу зазначає, що 21.04.1975 прийнято постанову Ради Міністрів СССР №310 «Про трудові книжки колгоспників».
Згідно п.2 Постанови №310 «Про трудові книжки колгоспників» трудова книжка колгоспника являється основним документом про трудову діяльність членів колгоспу.
Відповідно до пунктів 5, 6 Постанови №310 до трудової книжки колгоспника заносились, зокрема, відомості про трудову участь (прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання), відомості про нагородження та заохочення, переведення на іншу роботу, припинення роботи. Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.
Пунктом 13 Постанови №310 передбачено, що відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа.
Відтак, особи, що працювали як члени колгоспів, мали свій окремий вид трудової книжки - трудову книжку колгоспника.
Також, суд враховує встановлений зразок трудової книжки колгоспника, відповідно до якого трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: ІІІ «членство в колгоспі», де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV «відомості про роботу» - відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V «трудова участь у громадському господарстві» - встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.
Отже, трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).
Досліджуючи наявні у справі докази, суд першої інстанції правильно встановив, що відповідно до записів трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 , позивачка працювала в колгоспі «Зоря комунізму» (перейменовано з 10.03.1992 на «Заря») з 29.10.1987 по 01.03.2000.
При цьому трудова книжка колгоспника серії НОМЕР_2 містить відомості про трудову участь позивачки в колгоспі (прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві та інформацію про його виконання позивачкою) за спірний період з 29.10.1987 по 31.12.1998.
Таким чином, пенсійним органом безпідставно не зараховано позивачці до страхового стажу період з 29.10.1987 по 31.12.1998. 
Стосовно не зарахування  до страхового стажу позивачки періоду трудової діяльності згідно трудової книжки (серії НОМЕР_1 ) з 02.04.1982 по 02.04.1983 у зв`язку з відсутністю печатки на записі про звільнення суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції,  що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
У спірний період роботи позивачки порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162, положення якої діяли до 29.07.1993.
Відповідно до п.2.2 Інструкції №162 до трудової книжки вносяться зокрема, відомості, про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), а при звільненні - в день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) п.2.3 Інструкції №162.
Відповідно до п.4.1 Інструкції №162 при звільненні робочого або службовця всі записи про роботу, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Відтак, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на роботодавця.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 11.05.2022 у справі №120/1089/19-а.
Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, в зв`язку з чим недотримання правил ведення трудової книжки не може спричиняти жодних негативних наслідків для особи якій належить трудова книжка, та відповідно не може впливати на її особисті права.
Також суд апеляційної інстанції вважає за необхідне врахувати правову позицію Верховного Суду у постановах від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а, від 19.12.2019 у справі №307/541/17, згідно якої підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.  Не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи, а не правильність записів у трудовій книжці. Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
В той же час, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, що не дають можливості підтвердити наявний трудовий стаж, законодавець вимагає наявності  додаткових доказів, зазначених у пункті 3 Порядку №637.
В даному випадку пенсійний орган не ставить під сумнів достовірність записів, внесених до трудової книжки позивачки, а вказує на окремий недолік під час заповнення трудової книжки. Суд вважає, що наведені відповідачем обставини не є такими, що викликають сумнів у достовірності періоду роботи позивачки з 02.04.1982 по 02.04.1983, не можуть вважатися недоліком заповнення трудової книжки, що тягне за собою такий негативний наслідок для позивачки як не зарахування вказаного періоду роботи до страхового стажу. Записи в трудовій книжці позивачки виконані послідовно, не місять суперечливих відомостей про періоди роботи та узгоджуються між собою. 
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставне не зарахування відповідачем до страхового стажу періоду роботи позивачки з 02.04.1982 по 02.04.1983. 
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про часткове задоволення позовних вимог. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи скаржника стосовно стягнення судових витрат, оскільки згідно ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. 
Передбачені ст.317 КАС України підстави для зміни або скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 травня 2024 року у справі №280/3633/24 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко