ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/651/25 Справа № 212/4146/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ведяшкіна  Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 року                                         м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Агєєва О.В.,
суддів: Бондар Я.М., Корчистої О.І.,
за участю секретаря судового засідання Бортника В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №212/4146/24 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 серпня 2024 року, ухвалене у складі судді Ведяшкіної Ю.В., -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2024 року представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування позову зазначив, що працюючи в період часу з 18.06.1990 по 16.10.2023 роки на підприємстві відповідача на відповідних посадах, згідно до своїх професійних обов`язків, виконував роботи у шкідливих умовах. Внаслідок порушення відповідачем норм охорони праці, що виразилось у не створенні безпечних умов праці, позивачем отримано професійне захворювання, первинно встановлено 35% (30% - пневмоконіоз, 5% - туговухість) втрати професійної працездатності та третя група інвалідності безстроково з причини професійного захворювання, визначено потребу медикаментозного лікування, забезпечення виробами медичного призначення, санітарно-курортне лікування, тобто вважає, що з вини відповідача йому завдана моральна шкода.
Просив суд стягнути з відповідача компенсацію за моральної шкоди в розмірі 213 000 гривень без утримання податків та обов`язкових платежів.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 серпня 2024 року позов ОСОБА_1 до ПАТ «Арселорміттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання частково задоволено - стягнуто з ПАТ «Арселорміттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 170 000 грн. без утримання податків з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
Стягнуто з ПАТ «Арселорміттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір в розмірі 1 700 грн. В задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, представник ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування скарги зазначив, що обов`язковою підставою для деліктної відповідальності за завдання моральної шкоди є встановлення причинного зв`язку мiж шкодою і протиправною поведінкою особи. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про місце, день та час слухання справи повідомлялись у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 18.06.1990 по 25.07.1991 рік працював на дробільній фабриці №3 учнем машиніста конвеєра; з 27.02.1992-29.09.1994 роки електрозварювальником ручної зварки 4 розряду збагачувальної фабрики №1; з 13.12.1995 -10.06.1997 роки електрозварювальником ручної зварки 5 розряду; 11.06.1997- 15.03.1998 роки – газоелектрозварювальником 5 розряду цеху по ремонту обладнання №2 дробильних та збагачувальних фабрик; 16.03.1998 – 16.10.2023 роки - електрогазозварювальником 5 розряду цеху по ремонту обладнання №2 дробильних та збагачувальних фабрик; 16.10.2023 року звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (а.с.20-23).
Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 30.10.2023 року, ОСОБА_1 має загальний стаж роботи – 33 роки 01 місяць, стаж за професією – 32 роки 01 місяць, стаж у цеху в умовах впливу шкідливих факторів – 7 років 02 місяці; відповідно до пункту 17 Акту, зазначено, що професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи електрозварювальником дробильної фабрики (на правах цеху) гірничого департаменту Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» в період з 16.03.1998 по 16.10.2023 ОСОБА_1 виконував електрозварювальні роботи при виготовленні, ремонту металоконструкцій для будівельних та монтажних робіт, ремонту та відновлення огорож, ремонту механічного устаткування фабрики.
Під час виконання своїх трудових обов`язків та враховуючи професійний маршрут на підприємстві на ОСОБА_1 діяли шкідливі виробничі фактори такі як пил та шум.
На підставі санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 27.06.2023 №ПС/3.1/14631-23, підготовленої Південно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці та згідно з Державними санітарними нормами і правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженими наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014 №248 умови праці електрогазозварника дробильної фабрики (на правах цеху) гірничого департаменту Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» ОСОБА_1 відноситься:
-за вмістом шкідливих речовин, у тому числі аерозолів фібро генної дії в повітрі робочої зони – до 3 класу 3 ступеня (шкідливі);
-за рівнем шуму – до 3 класу 3 ступеня (шкідливі);
-за показниками мікроклімату – до 3 класу 3 ступеня (шкідливі); за показниками напруженості праці – до 3 класу 1 ступеня (шкідливі);
-за показниками важкості праці – до 3 класу 2 ступеню (шкідливі).
Загальна оцінка: умови праці відноситься до 3 класу 3 ступеня (шкідливі).
ОСОБА_1 було встановлено професійне захворювання: пневмоконіоз електрозварювальника першої-другої стадії (t/p; ; em). Емфізема легень першої-другої стадії. ЛН другого ступеня. Хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість (з легким зниженням слуху) (а.с.8-10).
Відповідно до Довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААА № 129891, виданої 09.02.2024 року ОСОБА_1 первинно встановлена ІІІ група інвалідності безстроково, ступінь втрати професійної працездатності 35% (30 % пневмоконіоз, 5% туговухість), потреба у санітарно-курортному лікуванні, медикаментозному лікуванні, забезпечення виробами медичного призначення (а.с.11).
Відповідно до Довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААГ № 558311 від 09.02.2024 року ОСОБА_1 первинно встановлено третю групу інвалідності безстроково, внаслідок професійного захворювання, протипоказана важка фізична праця в умовах виробничого пилу, шуму. Рекомендовано спостерігатись у сімейного лікаря.

Частково задовольняючи позовні вимоги в сумі 170000 грн., суд першої інстанції враховував заявлений позивачем розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди, яку він оцінив в 213000 грн., період роботи позивача на підприємстві відповідач з 16.03.1998 по 16.10.2023 роки (загальний стаж роботи – 33 роки 01 місяць, стаж за професією – 32 роки 01 місяць, стаж у цеху в умовах впливу шкідливих факторів – 7 років 02 місяці), характер професійного захворювання, ступінь втрати працездатності - 35%, встановлення у зв`язку з цим ІІІ групи інвалідності безстроково; тяжкість вимушених змін в життєвих стосунках позивача, глибину, тривалість фізичних та душевних страждань, врахував вимоги розумності і справедливості.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Згідно ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
При цьому, вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди.
Тобто, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду, а саме: наявність моральних страждань працівника, втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя.
В пункті 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-9/2004 зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання.
На підтвердження факту ушкодження здоров`я позивачем було надано Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, та довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, відповідно до якого ступінь втрати працездатності 35% відсотків.
Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 30.10.2023 року, ОСОБА_1 має загальний стаж роботи – 33 роки 01 місяць, стаж за професією – 32 роки 01 місяць, стаж у цеху в умовах впливу шкідливих факторів – 7 років 02 місяці; відповідно до пункту 17 Акту, зазначено, що професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи електрозварювальником дробильної фабрики (на правах цеху) гірничого департаменту Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» в період з 16.03.1998 по 16.10.2023 ОСОБА_1 виконував електрозварювальні роботи при виготовленні, ремонту металоконструкцій для будівельних та монтажних робіт, ремонту та відновлення огорож, ремонту механічного устаткування фабрики.
Отже, роботодавець ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» під час роботи позивача, допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці».
З матеріалів справи встановлено, що у зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність у розмірі 35%. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він вимушений проходити лікування, відновлення його стану здоров`я неможливе.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі статті 237-1 КЗпП України, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст.32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі №210/5258/16-ц (провадження №14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Отже, з урахуванням того, що позивачу було встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 35%, що безумовно тягне за собою невідворотні зміни, як у професійному так і у буденному житті позивача, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 170000 грн., що узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду при розгляді справ з аналогічними правовідносинами.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, зводяться до переоцінки доказів і правильності висновків суду не спростовують.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 серпня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Судді:

Повний текст постанови складно 08.01.2025р.

Головуючий суддя О.В. Агєєв