ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
27 лютого 2025 року	  м. Одеса	Справа № 916/3187/24	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого судді С.І. Колоколова,
суддів: Г.І. Діброви, Я.Ф. Савицького,
секретар судового засідання: В.М. Просяник, 
за участю представників:
від позивача: О.М. Босонченко;
від відповідача: Н.В. Корнієнко,
від третіх осіб на стороні позивача:
від третьої особи-1: не з`явився;
від третьої особи-2: не з`явився;
від третьої особи-3: не з`явився;
від третьої особи, на стороні відповідача: Г.В. Біловол, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Фермерського господарства "СКІФ" 
на рішення Господарського суду Одеської області від 10.10.2024, повний текст складено 21.10.2024
по справі №916/3187/24
за позовом Фермерського господарства "СКІФ" 
до відповідача: Великоолександрівської селищної військової адміністрації Бериславського району Херсонської області,
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача:
1) ОСОБА_1 ; 
2) ОСОБА_2 ;
3) ОСОБА_3 ,
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Великоолександрівської селищної ради Бериславського району Херсонської області,
про визнання укладеним додаткового договору (угоди) до договору оренди земельної ділянки,

суддя суду першої інстанції: Т.Г. Деркач 
місце прийняття рішення суду: Господарський суд Одеської області          

В С Т А Н О В И В :
Фермерське господарство "СКІФ" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Великоолександрівської селищної військової адміністрації Бериславського району Херсонської області, в якому просило визнати укладеним між Фермерським господарством “СКІФ” та Великоолександрівською селищною військовою адміністрацією Бериславського району Херсонської області додатковий договір (угоду) до договору оренди землі б/н від 28.01.2008 року, який зареєстрований у Великоолександрівському районному відділі Херсонської регіональної філії ДП “Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам” 11.02.2008 №4AA002099-040871600003, де предметом та об`єктом оренди є земельна ділянка загальною площею 25,5700 га, в тому числі ріллі 25,5700 га (кадастровий номер 6520984300:05:002:0002), із цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована за межами населених пунктів на території Старосільської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області, у редакції викладеній у прохальній частині позовної заяви.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про неправомірність дій відповідача в частині того, що останній безпідставно ухиляється від проведення переговорів щодо продовження орендних правовідносин, з огляду на те, що орендар, який належним чином виконує свої обов`язки за договором оренди землі, має переважне право на укладення договору на новий строк на підставі ст. 33 ЗУ “Про оренду землі”. 
Рішенням Господарського суду Одеської області від 10.10.2024 відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Приймаюче вказане рішення, місцевий господарський суд встановив належність відповідача по даній справі та зазначив, що до   спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 33 Закону України "Про   оренду землі" (у редакції, чинній із 16.07.2020). 
Суд першої інстанції встановив, що відповідач в строки визначені законом, на лист орендаря про поновлення договору оренди повідомив про відсутність підстав для укладення договору на новий строк. Мотивуючи таку відмову відповідач вказав, що після закінчення терміну дії зазначеного договору оренди (01.08.2024), право оренди на зазначені земельні ділянки будуть передаватись в користування (оренду) окремими лотами на конкурентних засадах (на земельних торгах). Наведене, на думку суду, свідчить про наявність з боку відповідача обґрунтованих заперечень щодо укладення договору оренди землі на новий строк через намір передачі земельної ділянки в користування (оренду) на конкурентних засадах. 
Окремо суд вказав, що отримання третіми особами дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, а тому не створює правових наслідків, крім тих, що пов`язані з неправомірністю його прийняття.
З огляду на зазначене, місцевий господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.
Не погодившись з ухваленим рішенням суду, Фермерське господарство "СКІФ" звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає, що ним належним чином виконувались умови договору оренди земельної ділянки протягом усього строку його дії, у т.ч. вчасно сплачувалась орендна плата та використовувалась земельна ділянка за цільовим призначенням, а відтак останній користуючись своїм правом, наданим ст. 33 ЗУ «Про оренду землі», направив 01.06.2024 на адресу Великоолександрівської селищної ради лист-повідомлення про продовження орендних правовідносин та укладання договору оренди землі на новий строк з метою реалізації наданого законом переважного права.
В свою чергу, 20.06.2024 року Великоолександрівською селищною військовою адміністрацією Бериславського району Херсонської області направлено позивачу лист-повідомлення №1705, в якому було зазначено про те, що умовами договору оренди землі, укладеного між позивачем та Великоолександрівською селищною радою не передбачено переважне право орендаря на укладення договору оренди на новий строк. Також у повідомленні було зазначено про те, що після закінчення терміну дії договору (01.08.2024 року) право оренди на зазначені земельні ділянки буде передаватись окремими лотами на конкурентних засадах (на земельних торгах).
На переконання апелянта, вказане вище свідчить про безпідставне ухилення відповідача від проведення переговорів щодо продовження орендних правовідносин.
Окремо скаржник звертає увагу, що судом першої інстанції помилково застосовано положення ст. 126-1 Земельного кодексу України та проігноровано фактичні обставини справи, та зазначає, що у цьому випадку підлягає застосуванню ст. 33 Закону України «Про оренду землі»
Фермерське господарство зазначає, що відповідач не розглянув проект договору, жодних заперечень щодо умов договору не висловив, фактично зазначивши лише про те, що умовами укладеного договору оренди землі не передбачено переважного права орендаря на укладення договору на новий строк. При цьому, відповідач навів помилкове посилання на ст.33 Закону України «Про оренду землі», зазначивши, що переважне право на продовження договору оренди зберігається лише у випадку, якщо це передбачено договором оренди.
На переконання скаржника, він повністю дотримався процедури поновлення договору на новий строк, передбаченої ст. 33 ЗУ «Про оренду землі», направивши завчасно лист-повідомлення про намір продовжити договірні відносини, додав до вказаного листа-повідомлення проект нового договору, а також вказав про можливість збільшення орендної плати за погодженням орендаря.
Також апелянт звертає увагу на правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 23.11.2023 у справі №906/1314/21, відповідно до якого, якщо орган державної влади чи місцевого самоврядування знехтував обов`язком добросовісно провести переговори (наприклад, не розглянув протягом місяця лист-повідомленням про поновлення договору оренди земельної ділянки), то слід виходити з того, що такий орган зловживає своїм правом, порушуючи цим законні права орендаря
Окремо скаржник вказує про неврахування судом першої інстанції рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.05.2023 по справі №540/383/22, оскільки на підставі вищенаведеного рішення суду, члени Фермерського господарства «СКІФ» набули право на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності площею 25,5700 га, кадастровий номер 6520984300:05:002:0002 у власність для ведення фермерського господарства.
У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач просить відмовити у її задоволенні, а оскаржуване рішення – залишити без змін.
Так, відповідач зазначає, що твердження представника позивача щодо того, що судом першої інстанції помилково застосовано положення ст. 126-1 Земельного кодексу України є хибними, оскільки в рішенні суду першої інстанції лише роз`яснено правила, визначені статтею 126-1 Земельного кодексу України щодо поновлення договорів оренди землі. При цьому, суд першої інстанції у своєму рішенні зазначив, що в даному спорі підлягають застосуванню положення статті 33 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, чинній із 16.07.2020).
Щодо твердження скаржника, що відповідач не розглянув проект договору та не висловив жодних заперечень щодо умов договору відповідач зазначає, що орендодавець не повинен якимось чином обґрунтовувати свою відмову від продовження орендних відносин, а переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк не може домінувати над виключним правом орендодавця, як власника земельної ділянки щодо користування та розпорядження нею на власний розсуд після закінчення строку дії договору оренди землі. Відповідач ознайомився з листом-повідомленням та проектом договору, прийняв розпорядження, що після закінчення терміну дії договору земельна ділянка буде підготовлена для передачі в користування (оренду) на конкурентних засадах (на земельних торгах) окремими лотами, враховуючи вимоги ст. 134 Земельного кодексу України про обов`язковість продажу земельних ділянок державної чи комунальної власності або передачі їх у користування на конкурентних засадах (на земельних торгах).
Щодо повторного звернення позивача від 27.06.2024 про продовження орендних відносин, відповідачем залишено вказане звернення без розгляду, оскільки позиція не змінилася, а відтак повторне звернення не розглядалося. 
Окремо відповідач вказує, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.05.2023 по справі №540/383/22 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не гарантує третім особам набуття права власності та жодним чином не впливає на предмет позову у даній справі.
З огляду на зазначене, відповідач зазначає, що ним обґрунтовано викладено свої заперечення щодо укладення договору оренди землі на новий строк через намір передачі земельної ділянки в користування (оренду) на конкурентних засадах на земельних торгах, а відтак доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.11.2024 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді – С.І. Колоколова, суддів Я.Ф. Савицького, Г.І. Діброви. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.11.2024 витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали справи №916/3187/24. Відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Фермерського господарства ,,СКІФ’’ на рішення Господарського суду Одеської області від 10.10.2024 у справі №916/3187/24 до надходження матеріалів даної справи з Господарського суду Одеської області.
18.11.2024 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/3187/24.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.11.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фермерського господарства "СКІФ" на рішення Господарського суду Одеської області від 10.10.2024 по справі №916/3187/24. Встановлено учасникам справи строк до 11.12.2024 для подання відзиву на апеляційну скаргу. Роз`яснено учасникам справи про їх право в строк до 11.12.2024 подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи. Розгляд апеляційної скарги Фермерського господарства "СКІФ" на рішення Господарського суду Одеської області від 10.10.2024 по справі №916/3187/24 призначено на 23.01.2025 об 11:00 год. 
05.12.2024 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.12.2024 задоволено клопотання та заяву представника Великоолександрівської селищної військової адміністрації Бериславського району Херсонської області та Великоолександрівської селищної ради Бериславського району Херсонської області про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Великоолександрівського районного суду Херонської області.
20.12.2024 від позивача надійшли додаткові пояснення по справі.
26.12.2024 від відповідача надійшли заперечення на додаткові пояснення.
22.01.2025 від позивача надійшли пояснення по справі.
Колегія суддів залишає без розгляду вказані вище пояснення сторін, з огляду на те, що ухвалою суду від 25.11.2024 учасникам справи встановлено строк для подання до суду будь-яких заяв та/або клопотань, а вказані пояснення подано до суду поза межами такого строку. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.01.2025 задоволено відповідну заяву Фермерського господарства ,,СКІФ” про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
Протокольною ухвалою суду від 23.01.2025, з метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи, оголошено перерву у судовому засіданні до 27.02.2025 о 10:30, про що повідомлено учасників справи ухвалою суду від 23.01.2025.
Разом з тим, викладені обставини виключали можливість розгляду апеляційної скарги у строки, визначені частиною першою статті 273 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.
Згідно з приписами статті 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України від 02.05.2013, Папазова та інші проти України від 15.03.2012).
Європейський суд щодо тлумачення положення “розумний строк” в рішенні у справі “Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства” роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
Враховуючи необхідність повного та всебічного розгляду апеляційної скарги із забезпеченням принципу змагальності та створення сторонам, які беруть участь у справі, необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, а також з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, судова колегія постановила розглянути вказану апеляційну скаргу у розумний строк.
У судове засідання 27.02.2025 з`явились представники позивача, відповідача та третьої особи, на стороні відповідача.
В силу статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.  
28.01.2008 між Великоолександрівською районною державною адміністрацією (Орендодавець) та ФГ „Скіф” (Орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, згідно з яким Орендодавець із земель запасу надає, згідно розпорядження голови Великоолександрівської районної державної адміністрації від 31 січня 2007 року №115, 07.12.2007 №1003 “Про затвердження технічних документацій щодо передачі ФГ „Скіф” земельних ділянок із земель запасу на території Старосільської сільської ради на умовах оренди”, а Орендар приймає в строкове платне користування земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться на території Старосільської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області.
Зазначений договір зареєстрований у Великоолександрівському районному відділі Херсонської регіональної філії ДП “Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам” 11.02.2008 №4AA002099-040871600003.
Відповідно до п.2 вказаного договору в оренду передаються земельні ділянки загальною площею 25,57 га, в т. ч. 25,57 га ріллі.
Згідно з п.5 зазначеного договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки загальною площею 25,57 гектара в цінах 1995 року становить 94932,95 грн.  Станом на 14.12.2007 року нормативна грошова оцінка вказаних земельних ділянок становить 242173,95 грн. 
Договір укладено терміном до десяти років з дати реєстрації договору оренди до 01 серпня 2017 року (п. 8 договору). 
Відповідно до п. 9 договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі: за кожен гектар ріллі - 142 (сто сорок дві) гривні. 
Згідно з умовами п. 37 зазначеного договору дія договору припиняється у разі:  закінчення строку, на який його було укладено;  придбання орендарем земельних ділянок у власність; викупу земельних ділянок для суспільних потреб або примусового  відчуження земельних ділянок з мотивів суспільної необхідності в  порядку, встановленому законом; - у разі смерті Орендаря і відмови його спадкоємців від виконання умов  цього договору або при відсутності таких спадкоємців, а також випадках,  коли Орендодавець не бажає укласти договір із спадкоємними Орендаря; договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом.
Пунктом  38 вказаного договору передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за:  взаємною згодою сторін;  рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок випадкового знищення,  пошкодження орендованих частин земельних ділянок, яке істотно перешкоджає їх використанню, а також з інших підстав, визначених законом.
Невід`ємними частинами договору є: план-схема земельної ділянки; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у їх використанні та встановлених земельних сервітутів;  акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт прийому - передачі об`єкту оренди (абз. 3 п. 43 зазначеного договору).
На виконання умов договору ФГ „Скіф” прийняв, а Старосільська сільська рада передала земельну ділянку загальною площею 25,57 га із земель запасу Старосільської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області, згідно з план-схемою земельної ділянки, яка є невід`ємною частиною договору оренди, про що свідчить підписаний між сторонами Акт прийому-передачі земельної ділянки від 12.02.2008. 
10.05.2017 між Головним управлінням Держгеокадастру у Херсонській області (орендодавець) та Фермерським господарством “Скіф” (орендар) укладено додаткову угоду  про поновлення та внесення змін до договору оренди землі, прописавши зокрема, кадастровий номер земельної ділянки 6520984300:05:002:0002. 
Відповідно до п. 2 додаткової угоди до вказаного договору сторони поновили договір строком на 7 років з 01.08.2017.
Пунктом 3 додаткової угоди до вказаного договору сторони внесли зміни до пункту 9 договору у розділі “Орендна плата”, виклавши його в наступній редакції: “Пункт 9. Орендна плата за користування земельною вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі 4 % (чотирьох відсотків) від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки щороку підлягає уточненню на коефіцієнт індексації та інші коефіцієнти, передбачені законодавством”.
Надалі 06.10.2021 між Великоолександрівською селищною радою  (орендодавець) в особі селищного голови Корнієнко Наталії Володимирівни та Фермерським господарством “Скіф” (орендар) укладено ще одну додаткову угоду до договору оренди, замінивши, зокрема,  орендодавця з Великоолександрівської районної державної адміністрації на Великоолександрівську селищну раду.
Згідно з п. 2 Додаткової угоди сторони внесли зміни до вказаного договору оренди та визначили, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки станом на 2019 рік становить  620280,18 грн; орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 12% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки в рік в сумі 74433,62 грн; випадки перегляду розміру орендної плати; розмір пені та штрафу за несвоєчасне внесення орендної плати; зміну реквізитів сторін.
01.06.2024  позивач звернувся до Великоолександрівської селищної ради з листом-повідомлення про продовження орендних правовідносин та укладення договору оренди землі на новий строк (в порядку ст. 33 Закону України “Про оренду землі” за вих.№3/06/2024.
У листі позивач зауважив, що умови договору оренди протягом строку оренди виконувалися належним чином, лист - повідомлення подається з дотриманням строків визначених законодавством (не пізніше як за один місяць до закінчення строку його дії);  до листа - повідомлення на виконання вимог ст. 33 Закону України “Про оренду землі” додано проект договору оренди у двох примірниках, підписаних орендарем. При укладенні договору оренди на новий строк запропоновано розмір орендної плати 12 %.
Відповідач, отримавши лист-повідомлення від 01.06.2024, у відповідь листом від 20.06.2024 № 1705  зазначив, що умовами договору оренди земельної ділянки (зі змінами), не передбачено “переважне право орендаря перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк”, тому наразі відсутні підстави для укладення договору оренди  на новий строк відповідно до статті 33 ЗУ “Про оренду землі”. До того ж, відповідач повідомив, що після закінчення терміну дії зазначеного договору оренди (01.08.2024р.) право оренди на зазначені земельні ділянки будуть передаватись в користування (оренду) окремими лотами на конкурентних засадах (на земельних торгах). 
До листа відповідач додав прийняте Великоолександрівською селищною військовою адміністрацією Бериславського району Херсонської області розпорядження №1103 від 07.06.2024 “Про припинення дії договору оренди землі у зв`язку з закінченням строку його дії”. Вказаним зобов`язанням передбачено, зокрема,  припинення дії договору оренди земельної ділянки загальною площею 25,5700 га, (кадастровий номер 6520984300:05:002:0002), КВЦПЗ - 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Великоолександрівської селищної територіальної громади Бериславського району Херсонської області та зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 21528247 від 01.08.2017 р., у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено з 02.08.2024; підготовка земельної ділянки для передачі в користування (оренду) на конкурентних засадах (на земельних торгах) окремими лотами та проведення земельних торгів у формі електронного аукціону з використанням Електронної торгової системи Рrozorro.Продажі.
27.06.2024 за вих. №4/06/2024 позивач повторно направив Великоолександрівській селищній раді лист-повідомлення про продовження орендних правовідносин та укладення договору оренди землі на новий строк (в порядку ст. 33 Закону України “Про оренду землі”) аналогічного змісту.
Згідно з розпорядженням Великоолександрівської селищної військової адміністрації Бериславського району Херсонської області від 18.07.2024 за №1393    Великоолександрівську селищну раду в особі начальника Великоолександрівської селищної військової адміністрації Корнієнко Наталії Володимирівни зобов`язано замовити розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок сільськогосподарського призначення, КВЦПЗ - 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані за межами населених пунктів Великоолександрівської селищної територіальної громади Бериславського району Херсонської області, у тому числі земельної ділянки,  площею 25,5700 га (кадастровий номер 6520984300:05:002:0002). 
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 09.08.2024 за №390320364, 29.07.2024 на земельну ділянку з кадастровим номером 6520984300:05:002:0002 зареєстровано право власності за Великоолександрівською селищною радою. Відомості про реєстрацію іншого речового права на означену земельну ділянку відсутні. 
Також матеріали справи місять: 
- рішення Великоолександрівської селищної ради VIII скликання, 17 сесії від 10.12.2021 за №3715, № 3716, №3717, якими відмовлено Донченку О. В., ОСОБА_2 , ОСОБА_3  у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства в розмірі 8,5233 га умовних кадастрових гектарів за рахунок земельної ділянки комунальної власності площею 25,5700 га (кадастровий номер 6520984300:05:002:0002) із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка перебуває в оренді ФГ “Скіф”, розташованої на території Великоолександрівської селищної ради Херсонської області; 
- рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.05.2023 у справі №540/383/22, яким адміністративний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до Великоолександрівської селищна рада Бериславського району Херсонської області, третя особа - Фермерське господарство “СКІФ” про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання надати дозволи – задоволено частково. Визнано протиправними та скасувано рішення Великоолександрівської селищної ради VIII скликання № 3715 від 10.12.2021р.; №3716 від 10.12.2021р.; №3717 від 10.12.2021р.; №3718 від 10.12.2021р.; №3719 від 10.12.2021р.; №3720 від 10.12.2021р.; зобов`язано Великоолександрівську селищну раду Бериславського району Херсонської області надати, зокрема, дозволи на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства в розмірі 8,5233 умовних кадастрових гектарів за рахунок земельної ділянки комунальної власності площею 25,5700 га, кадастровий номер 6520984300:05:002:0002, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Великоолександрівської селищної ради Бериславського району Херсонської області позивачам ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 із урахуванням висновків суду та приписів підпункту 5 пункту 27 Розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України. 
- ухвалу Одеського окружного адміністративного  суду від 07.06.2024 у справі № 540/383/22 про відстрочення виконання рішення суду у справі № 540/383/22 від 30.05.2023 до 12.08.2024. 
Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист – це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).
Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.
Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захист цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.
Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.
Предметом спору у даній справі є вимоги позивача про визнання укладеним додаткового договору (угоди) до договору оренди земельної ділянки.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вказав про наявність з боку відповідача обґрунтованих заперечень щодо укладення договору оренди землі на новий строк через намір передачі земельної ділянки в користування (оренду) на конкурентних засадах, що відповідає нормам чинного законодавства.
Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.
Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (статті 1, 2 Закону України "Про оренду землі").
Земельний кодекс України визначає основні засади регулювання земельних відносин, зокрема, порядок передачі земельних ділянок в оренду.
Законом України "Про оренду землі" врегульовано відносини, що виникають між власником земельної ділянки та іншими особами у зв`язку з передачею її в користування та володіння.
Стаття 33 Закону України "Про оренду землі" у редакції, чинній до 16.07.2020, мала назву "Поновлення договору оренди землі" та передбачала, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі) (частина 1 цієї статті).
Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі (частина 2 статті 33 зазначеного Закону). До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проєкт додаткової угоди (частина 3  статті 33 цього Закону).
При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється (частина 4 статті 33 вказаного Закону).
Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (частина 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі").
Частина 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" встановлювала, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення  договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).
За приписами частини 8 цієї статті Закону України "Про оренду землі" додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку, а згідно з положеннями частини 11 вказаної статті відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.
16.01.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" від 05.12.2019 № 340-ІХ (а відповідні положення пункту 8, з урахуванням Прикінцевих та перехідних положень - із 16.07.2020), яким стаття 33 Закону України "Про оренду землі", що регламентувала порядок поновлення договорів оренди, викладена у новій редакції, та стосується лише переважного права орендаря (частини 1- 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі"). Поновлення ж договору (частина 6 попередньої редакції статті 33 Закону України "Про оренду землі") тепер регулюється статтею 126-1 Земельного кодексу України.
Розділ IX "Перехідні положення" Закону України "Про оренду землі" доповнений абзацами 3 і 4 такого змісту:
"Договори оренди земельних ділянок приватної власності, а також земельних ділянок державної або комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, що перебувають у власності орендаря, укладені до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", у разі їх продовження (укладення на новий строк) мають містити умови, передбаченістаттею 33 цього Закону та статтею 126-1Земельного кодексу України.
Правила, визначені статтею 126-1 Земельного кодексу України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення".
Згідно з частиною 2 статті 126-1Земельного кодексу України якщо договір містить умову про його поновлення після закінчення строку, на який його укладено, цей договір поновлюється на такий самий строк і на таких самих умовах. Поновленням договору вважається поновлення договору без вчинення сторонами договору письмового правочину про його поновлення в разі відсутності заяви однієї із сторін про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору. Вчинення інших дій сторонами договору для його поновлення не вимагається.
Також відповідно до частини 1 статті 126-1 Земельного кодексу України умова щодо поновлення договору не може встановлюватися в договорі оренди землі, договорі про встановлення земельного сервітуту, договорах про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови щодо земельних ділянок державної та комунальної власності, крім випадків, якщо на таких земельних ділянках розташовані будівлі або споруди, що перебувають у власності користувача або набувача права користування земельною ділянкою.
Набрання чинності відповідними законодавчими змінами означає, що вимога про укладення додаткового договору (угоди) в порядку поновлення договору не є належною, адже стаття 126-1Земельного кодексу України передбачає для процедури поновлення інший механізм, за якого правочин щодо поновлення не укладається взагалі (натомість договір вважається поновленим, якщо жодна із сторін не заявила до реєстру про виключення відомостей про поновлення).
Отже, як правильно вказано місцевим господарським судом, зміст поняття "поновлення договору оренди", про яке йдеться у абзаці 4 Розділу "Перехідні положення" Закону України "Про оренду землі" базується саме на положеннях статті 126-1 Земельного кодексу України, що пов`язує можливість поновлення існуючого договору з наявністю у цьому договорі обов`язкової умови про його поновлення. У разі наявності такої умови договір поновлюється на такий самий строк і на таких саме умовах.
Натомість укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі), яке передбачене частиною 1 статті 33 Закону України "Про оренду землі" у редакції, чинній до внесення змін Законом України від 05.12.2019 № 340-IX, базується на встановленому законом переважному праві добросовісного орендаря та надає сторонам при застосуванні цієї процедури можливість змінювати істотні умови договору.
Таким чином, до спірних правовідносин у цій справі підлягають застосуванню положення статті 33 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, чинній із 16.07.2020).
Колегією суддів відхиляються доводи скаржника, що судом першої інстанції помилково застосовано положення ст. 126-1 Земельного кодексу України, оскільки підлягає застосуванню ст. 33 Закону України «Про оренду землі» з огляду на те, що в рішенні суду першої інстанції лише роз`яснено правила, визначені статтею 126-1 Земельного кодексу України щодо поновлення договорів оренди землі. При цьому, суд першої інстанції у своєму рішенні зазначив, що в даному спорі підлягають застосуванню положення статті 33 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, чинній із 16.07.2020).
За змістом частин першої-п`ятої статті 33 Закону України "Про оренду землі" (у вказаній редакції, чинній як на момент звернення з листом-повідомленням, так і з позовом у цій справі), після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.
Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніш як за один місяць до закінчення строку дії договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом одного місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку.
До листа-повідомлення про укладення договору оренди землі на новий строк орендар додає проект договору.
При укладенні договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.
Орендодавець у місячний строк розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом договору оренди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і в разі відсутності заперечень укладає договір оренди. У разі оренди земель державної та комунальної власності укладення договору здійснюється на підставі рішення органу, уповноваженого здійснювати передачу земельних ділянок у власність або користування згідно із статтею 122 Земельного кодексу України. За наявності заперечень орендодавця щодо укладення договору оренди землі на новий строк орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, та як свідчать матеріали справи, дія спірного договору оренди земельної ділянки від 28.01.2008 припинилася 01.08.2024 у зв`язку із закінченням строку на який його було укладено.
01.06.2024 позивач звернувся до відповідача з листом-повідомленням від 01.06.2024 вих.№3/06/2024 та проєктом договору оренди земельної ділянки.
Відповідач, в свою чергу, у листі-повідомленні від 20.06.2024 №1705 повідомив про відсутність підстав для укладення договору на новий строк та зазначив, що після закінчення терміну дії зазначеного договору оренди (01.08.2024), право оренди на зазначені земельні ділянки будуть передаватись в користування (оренду) окремими лотами на конкурентних засадах (на земельних торгах). До вказаного листа відповідачем надано розпорядження №1103 від 07.06.2024 «Про припинення дії договору оренди землі у зв`язку з закінченням строку його дії».
Визначеним розпорядженням зобов`язано, зокрема, припинити дію договору оренди земельної ділянки загальною площею 25,5700 га, (кадастровий номер 6520984300:05:002:0002), КВЦПЗ - 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Великоолександрівської селищної територіальної громади Бериславського району Херсонської області та зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 21528247 від 01.08.2017 р., у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено з 02.08.2024; підготувати земельну ділянку для передачі в користування (оренду) на конкурентних засадах (на земельних торгах) окремими лотами та провести земельні торги у формі електронного аукціону з використанням Електронної торгової системи Рrozorro.Продажі.
У постановах Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 905/650/19, від 15.05.2019 у справі № 912/1984/17, від 15.05.2019 у справі № 912/3810/16 суд касаційної інстанції акцентував увагу на необхідності врахування під час розгляду спорів у подібних правовідносинах презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних правовідносин.
Зокрема, Верховний Суд зауважував, що відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права.
При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що, зокрема, підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу.
Отже, законодавець, задекларувавши у тексті Цивільного кодексу України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить  до  порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.
У межах розумної та добросовісної поведінки орган державної влади чи місцевого самоврядування як орендодавець, що представляє власника у спірних правовідносинах, може взагалі відмовити орендарю в укладенні договору, повідомивши його про наявність належних підстав для цього, зокрема про рішення орендодавця як власника більш розумно розпорядитись землею (в тому числі виставити право оренди на торги), чи вказавши на неналежне виконання орендарем умов договору.
Якщо ж власник такого рішення не прийняв, то за змістом статті 3 Цивільного кодексу України та статті 33 Закону України "Про  оренду землі" землі орган державної влади чи місцевого самоврядування власник зобов`язаний провести з орендарем добросовісні переговори, тобто добросовісно спробувати досягти домовленостей з орендарем: запропонувати, наприклад, конкретний розмір орендної плати, інший строк оренди тощо.
Якщо орган державної влади чи місцевого самоврядування знехтував обов`язком добросовісно провести переговори (наприклад, не розглянув протягом місяця лист-повідомленням про поновлення договору оренди земельної ділянки), то слід виходити з того, що такий орган зловживає своїм правом, порушуючи цим законні права орендаря (аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 23.11.2023 у справі № 906/1314/21).
Варто також звернути увагу, що орендодавець не повинен якимось чином обґрунтовувати свою відмову від продовження орендних відносин, а переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк не може домінувати над виключним правом орендодавця, як власника земельної ділянки щодо користування та розпорядження нею на власний розсуд після закінчення строку дії договору оренди землі (подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.09.2020 у справі № 272/440/18).
У справі, що розглядається, відповідач, в строки визначені законом, на лист орендаря про поновлення договору оренди повідомив про відсутність підстав для укладення договору на новий строк, підкріпивши таку відмову відповідним рішенням органу місцевого самоврядування. 
З огляду на зазначене, місцевий господарський суд вірно виснував про наявність з боку відповідача обґрунтованих заперечень щодо укладення договору оренди землі на новий строк через намір передачі земельної ділянки в користування (оренду) на конкурентних засадах.
Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що ненадання відповіді на лист позивача від 27.06.2024 не є порушенням відповідачем принципу добросовісності, оскільки лист позивача від 27.06.2024 є аналогічним листу від 01.06.2024, який відповідачем було розглянуто. 
Окремо колегія суддів зазначає, що наявність рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.05.2023 у справі №540/383/22, яким надано дозволи на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства в розмірі 8,5233 умовних кадастрових гектарів за рахунок земельної ділянки комунальної власності площею 25,5700 га, кадастровий номер 6520984300:05:002:0002, третім особам по справі не відноситься до предмету позову у даній справі, оскільки рішення про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку 
Схожа позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №380/624/16-ц, від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц.
Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом було надано скаржнику вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.
В силу приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за її подання та розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 – 284 ГПК України,
апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Фермерського господарства "СКІФ" залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 10.10.2024 по справі №916/3187/24 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.
Повний текст постанови складено 03.03.2025.

Головуючий суддя                                                             С.І. Колоколов

Суддя                                                                                Г.І. Діброва

                    Суддя                                                                                Я.Ф. Савицький