Справа № 442/9251/21                                        Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В. 
Провадження № 22-ц/811/976/24                                 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

                17 березня 2025 року м. Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М.,
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., 
секретаря – Марко О.Р.,
з участю: прокурора Тарас С.Б., представника ЛОДА –
Бобер А.М., представника ДСГП «Ліси України» –
Думич Н.Б., представника  ОСОБА_1 – Козій І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 жовтня 2022 року у справі за позовом керівника Дрогобицької окружної прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, – Львівської обласної державної адміністрації до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, ОСОБА_1 , третя особа – державне підприємство «Дрогобицьке лісове господарство», правонаступником якого є державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», про визнання недійсним наказу, припинення права приватної власності, скасування державної реєстрації та повернення земельної ділянки,

встановив:
У листопаді 2021 року керівник Дрогобицької окружної прокуратури Львівської області звернувся до суду в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, – Львівської обласної державної адміністрації (далі – ЛОДА), з позовом, в якому просив: 
визнати недійсним наказ Головного управління (далі – ГУ) Держгеокадастру у Львівській області №13-9350/16-20-СГ від 16.09.2020 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» для особистого селянського господарства на території бувшої Старокропивницької сільської ради за межами населеного пункту, площею 1,4 га, у власність ОСОБА_1 ;
припинити право приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 1,4 га, кадастровий номер: 4621285100:08:000:0001, для особистого селянського господарства, розташовану на території колишньої Старокропивницької сільської ради Дрогобицького району за межами населеного пункту, відомості про державну реєстрацію якої внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 21.09.2020 року за №54227276;
скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, площею 1,4 га, кадастровий номер: 4621285100:08:000:0001, для особистого селянського господарства, розташованої на території колишньої Старокропивницької сільської ради Дрогобицького району за межами населеного пункту, та закрити розділ про реєстрацію об`єкта нерухомого майна №2176271246212 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;
зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку, площею 1,4 га, кадастровий номер: 4621285100:08:000:0001, для особистого селянського господарства, розташовану на території колишньої Старокропивницької сільської ради Дрогобицького району за межами населеного пункту, у власність держави в особі Львівської обласної державної адміністрації.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом ГУ Держгеокадастру у Львівській області №13-9350/16-20-СГ від 16.09.2020 року за результатами розгляду клопотання ОСОБА_1 затверджено документацію із землеустрою та надано їй у власність земельну ділянку, площею 1,4 га, кадастровий номер: 4621285100:08:000:0001, для ведення особистого селянського господарства на території Старокропивницької сільської ради Дрогобицького району Львівської області (проект землеустрою розроблено згідно з наказом від 15.02.2018 року №13-772/16-18-СГ).
Право приватної власності на вказану земельну ділянку зареєстроване за ОСОБА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Миколаївської районної державної адміністрації Львівської області Шимброю М.Я. 21.09.2020 року, номер запису про право власності: 54227276, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2176271246212.
Відповідно до документації із землеустрою, відведення вказаної земельної ділянки (викопіювання) передбачалось за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Старокропивницької сільської ради Дрогобицького району Львівської області.
Вищевказана інформація підтверджується листом ГУ Держгеокадастру у Львівській області №10-13-0.31-7016/2-20 від 05.11.2020 року, наданим на запит Дрогобицької місцевої прокуратури №14.32/04-27-4701вих-20 від 20.10.2020 року.
Однак, надана у власність ОСОБА_1 земельна ділянка перебуває у постійному користуванні державного підприємства (далі – ДП) «Дрогобицьке лісове господарство», відноситься до земель лісового фонду, розташована у 65 кварталі, виділ 91, 92 Східницького лісництва, із земель державного лісового фонду у встановленому законом порядку не вилучалася і цільове призначення її не змінювалося.
Внаслідок передачі спірної земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_1 відбулась також незаконна зміна цільового призначення землі, позаяк, відповідно до ч.7 ст.20 Земельного кодексу (далі – ЗК) України, зміна цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення, що перебувають у державній чи комунальній власності, здійснюється за погодженням Кабінету Міністрів України.
Зазначає, що вилучення з порушенням вимог земельного законодавства земель лісового фонду, зміна їх цільового призначення та передача у приватну власність, порушує права та інтереси держави в особі Львівської обласної державної адміністрації щодо використання спірної земельної ділянки за призначенням.
Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 жовтня 2022 року позов керівника Дрогобицької окружної прокуратури Львівської області задоволено.
Визнано недійсним наказ ГУ Держгеокадастру у Львівській області №13-9350/16-20-СГ від 16.09.2020 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» для особистого селянського господарства на території колишньої Старокропивницької сільської ради за межами населеного пункту, площею 1,4 га, у власність ОСОБА_1 .
Припинено право приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 1,4 га, кадастровий номер: 4621285100:08:000:0001, для особистого селянського господарства, розташовану на території колишньої Старокропивницької сільської ради Дрогобицького району за межами населеного пункту, відомості про державну реєстрацію якої внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 21.09.2020 року за №54227276.
Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки, площею 1,4 га, кадастровий номер: 4621285100:08:000:0001, для особистого селянського господарства, розташованої на території колишньої Старокропивницької сільської ради Дрогобицького району за межами населеного пункту, та закрито розділ про реєстрацію об`єкта нерухомого майна №2176271246212 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Зобов`язано ОСОБА_1 повернути земельну ділянку, площею 1,4 га, кадастровий номер: 4621285100:08:000:0001, для особистого селянського господарства, що розташована на території колишньої Старокропивницької сільської ради Дрогобицького району за межами населеного пункту, у власність Держави в особі Львівської обласної державної адміністрації.
Стягнуто з ГУ Держгеокадастру у Львівській області та ОСОБА_1 на користь Львівської обласної прокуратури судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 4050 грн. з кожного із них.
Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_1 , просила його скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, які суд визнав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вказаного позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги покликалася на те, що набула у власність спірну земельну ділянку на підставі рішення (наказу) ГУ Держгеокадастру у Львівській області, згідно з проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який розроблений у відповідності з вимогами земельного законодавства.
Зазначає, що в матеріалах справи наявна інформаційна довідка відділу в Дрогобицькому районі ГУ Держгеокадастру у Львівській області про те, що дана земельна ділянка відносилась до земель сільськогосподарського призначення. В подальшому, з урахуванням даної інформації, а також листа Старокропивницької сільської ради, ГУ Держгеокадастру у Львівській області наказом №13-772/16-18-СГ від 15.02.2018 року надав дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в процесі виготовлення проекту землеустрою здійснено перевірку віднесення земельної ділянки до земель сільськогосподарського призначення
Зауважує, що, власне, органи державного земельного кадастру здійснюють державний облік земель та землекористувачів і володіють даними щодо віднесення земель до тієї чи іншої категорії. 
Наголошує, що саме дані державного земельного кадастру є визначальними при вирішенні питання належності землі тим чи іншим землекористувачам при відсутності у них правовстановлюючих документів.
Вважає, що висновок Львівської державної лісовпорядної експедиції Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання, на підставі якого судом зроблено висновок про віднесення спірної земельної ділянки до земель лісового фонду, суперечить даним державного земельного кадастру, не містить точних даних, а лише припущення щодо перетину спірної земельної ділянки із землями лісового фонду, а тому не може бути достовірним доказом у справі. 
Додає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що спірна земельна ділянка (її частина) у певний період часу обліковувалися як землі лісогосподарського призначення (ліси), відсутні будь-які рішення уповноважених органів про передачу земель у постійне користування ДП «Дрогобицьке лісове господарство», а наявні в матеріалах справи документи вказують тільки обриси (контури) земельної ділянки, яка перебуває у користуванні підприємства, та не вказують про співпадіння (накладення) меж, контурів, кутів та координат спірної земельної ділянки із ділянками лісового фонду, джерела такої інформації, відсутні схематичні  зображення накладок, відсутні дані про площу накладки, її місцезнаходження. 
Вважає, що  висновок суду  про накладання спірної земельної ділянки на землі лісового фонду базується виключно на припущеннях.
При цьому, звертає увагу, що в проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 наявний висновок експерта землевпорядної експертизи документації від 02.07.2020 року, яким підтверджено відповідність проекту землеустрою вимогам законодавства.
Наголошує, що в рішенні суду чітко зазначено, що лише частина земельної ділянки (без визначення площі) відноситься до земель лісового фонду, а відтак, решта ділянки є землями сільськогосподарського призначення, тому у разі припинення права власності ОСОБА_1 на всю земельну ділянку, частина земельної ділянки сільськогосподарського призначення, відповідно до вимог ЗК України, є землями комунальної власності, а отже, підстави витребування її на користь держави відсутні. 
Також вважає, що прокуратура звернулась з позовом в інтересах органу, який не має повноважень власника земельної ділянки лісового фонду, оскільки розпорядником земель лісового фонду є Кабінет Міністрів України, а не обласні державні адміністрації, також прокуратурою обрано неналежний спосіб захисту, оскільки, на переконання апелянта, ефективним та належним способом захисту порушених прав може бути витребування земельної ділянки, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. 
Додає, що позбавлення добросовісного власника земельної ділянки його права власності є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Постановою Львівського апеляційного суду від 22 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 жовтня 2022 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні вказаного позову.
Постановою Верховного Суду від 14 березня 2024 року касаційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури задоволено, постанову Львівського апеляційного суду від 22 травня 2023 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
На новому розгляді справи апеляційним судом, ухвалою суду від 17 вересня 2024 року залучено державне спеціалізоване господарське підприємство (далі – ДСГП) «Ліси України» до участі у справі, як правонаступника  третьої особи ДП «Дрогобицьке лісове господарство».
В судове засідання апеляційного суду 04 березня 2025 року сторона відповідача ГУ Держгеокадастру у Львівській області не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи відповідач був належним чином повідомлений, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи проведено у його відсутності.
Ухвалення та проголошення судового рішення, з урахуванням терміну перебування одного із складу колегії суддів у відпустці, відкладено на 17 березня 2025 року о 14:10 год.
Заслухавши пояснення сторони відповідача ОСОБА_1 в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони позивача та третьої особи, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що наказом ГУ Держгеокадастру у Львівській області №13-9350/16-20-СГ від 16.09.2020 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку, площею 1,4000 га, в тому числі сіножаті, площею 1,4000 га (кадастровий номер: 4621285100:08:000:0001) із земель сільськогосподарського призначення державної власності без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Старокропивницької сільської ради Дрогобицького району.
Дозвіл на розроблення проекту землеустрою було надано наказом ГУ Держгеокадастру у Львівській області №13-772/16-18-СГ від 15.02.2018 року.
Право приватної власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Миколаївської районної державної адміністрації Львівської області Шимброю М.Я. 21.09.2020 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2176271246212.
Згідно документації із землеустрою, відведення вказаної земельної ділянки (викопіювання) передбачалось за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Старокропивницької сільської ради Дрогобицького району Львівської області, що підтверджується листом ГУ Держгеокадастру у Львівській області №10-13-0.31-7016/2-20 від 05.11.2020 року.
ДП «Дрогобицьке лісове господарство» у листі №506 від 12.05.2021 року повідомило, що згідно матеріалів лісовпорядкування 2008 року, земельна ділянка, площею 1,4 га, кадастровий номер 4621285100:08:000:0001, розташована у 65 кварталі, виділ 91, 92 Східницького лісництва, який відноситься до земель державного лісового фонду ДП «Дрогобицький лісгосп», вказана земельна ділянка із земель державного лісового фонду ДП «Дрогобицький лісгосп» у встановленому законом порядку не вилучалася і цільове призначення її не змінювалося. З приводу цього до Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області 20.10.2020 року подана заява про кримінальне правопорушення за фактом незаконного надання у власність земельної ділянки державного лісового фонду з кадастровим номером 4621285100:08:000:0001, площею 1,4 га.
У листі №258/01-04 від 12.10.2020 року Львівська державна лісовпорядна експедиція Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання Державного агентства лісових ресурсів України підтвердила, що частина земельної ділянки з кадастровим номером 4621285100:08:000:0001 знаходиться у кварталі № НОМЕР_1 Східницького лісництва ДП «Дрогобицький лісгосп» у частині виділу 91 і 92. Орієнтовна площа зайняття ділянки із земель державного лісового фонду становить 1,4 га. Ці дані встановлено шляхом аналізу Публічної кадастрової карти України та матеріалів безперервного лісовпорядкування 2016 року. До листа додано карту-схему розташування території ДП «Дрогобицький лісгосп» Східницьке лісництво квартал №65, на якій наявна спірна земельна ділянка.
Кабінетом Міністрів України рішень про вилучення з державної власності, зміни цільового призначення зазначеної земельної ділянки з постійного користування ДП «Дрогобицьке лісове господарство» не приймалось (лист №14164/0/2-21 від 29.04.2021 року).
Згідно з інформацією Державного агентства лісових ресурсів України у листі №12-11/3903-21 від 25.05.2021 року, погодження на вилучення з постійного користування вказаної земельної ділянки ні самим Державним агентством лісових ресурсів України, ні ДП «Дрогобицьке лісове господарство» не надавалося.
Відповідно до статті 19 ЗК України (тут і надалі – в чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції), землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі землі лісогосподарського призначення.
Статтею 5 Лісового кодексу (далі – ЛК) України (тут і надалі – в чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції),  до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, на яких розташовані полезахисні лісові смуги. Віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства.
Згідно зі ст.55 ЗК України, до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках; полезахисними смугами на землях сільськогосподарського призначення.
Статтею 56 ЗК України передбачено, що землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення. 
Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства (ст.57 ЗК України, ч.1 ст.17 ЛК України).
Відповідно до ч.2 ст.84 ЗК України, право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.
За приписами статті 1 ЛК України, ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.
Статтею 7 ЛК України передбачено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи.
За змістом статті 8 ЛК України, у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.
Пунктом   5  Прикінцевих положень Лісового кодексу України (в   редакції, чинній з 29.03.2006 року до   15.01.2020 року) передбачено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.
Пунктом 5  розділу VІІІ «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України (в редакції, чинній після 16.01.2020 року), визначено, що до здійснення державної реєстрації права постійного користування державних лісогосподарських підприємств земельними ділянками лісогосподарського призначення, що до набрання чинності цим Кодексом передані їм на такому праві, це право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.
Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу.
Отже, при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки у користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення п.5 розділу VIII «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 року у справі №707/2192/15-ц, від 13.06.2018 року у справі №278/1735/15-ц, від 30.04.2024 року у справі №913/50/22.
Як зазначалось вище, у листі №258/01-04 від 12.10.2020 року Львівська державна лісовпорядна експедиція Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання Державного агентства лісових ресурсів України підтвердила, що частина земельної ділянки з кадастровим номером 4621285100:08:000:0001 знаходиться у кварталі № НОМЕР_1 Східницького лісництва ДП «Дрогобицький лісгосп» у частині виділу 91 і 92. Орієнтовна площа зайняття ділянки із земель державного лісового фонду становить 1,4 га. Ці дані встановлено шляхом аналізу Публічної кадастрової карти України та матеріалів безперервного лісовпорядкування 2016 року. 
До листа додано карту-схему розташування території ДП «Дрогобицький лісгосп» Східницьке лісництво квартал №65, на якій наявна спірна земельна ділянка (заштрихована) у частині виділу 91 і 92.
Додатково, 03.03.2025 року апеляційному суду надано копію планшету №2 Східницького лісництва ДП «Дрогобицьке лісове господарство» (лісовпорядкування 2007 р.), складеного Львівською державною лісовпорядною експедицією Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання за результатами лісовпорядкування 2007 року і на основі геоданих землевпорядкування 1958-1960 р.р. і лісовпорядкування 1991 р.
Відтак, в зазначеному планшеті міститься інформація щодо часу проведення такого лісовпорядкування, попереднього лісовпорядкування, складення відповідного планшету.
Окрім того, згідно з висновком експертів №1060/23-22 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 22.03.2024 року, призначеної в рамках кримінального провадження №12020140110001342 від 21.10.2020 року: «Згідно даних Державного земельного кадастру, земельна ділянка з кадастровим номером 4621285100:08:000:0001, площею 1,4 га, для ведення особистого селянського господарства, надана у приватну власність гр. ОСОБА_1 на території Старокропивницької сільської ради Дрогобицького району Львівської області, яка фактично розташована на території Східницького лісництва ДП «Дрогобицьке лісове господарство» квартал 65 виділ 91, 92, повинна використовуватись для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг».
Також цим висновком експертів встановлено, що: «ділянка за кадастровим номером 4621285100:08:000:0001 площею 1,400 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що перебуває у приватній власності гр. ОСОБА_1 , фактично повністю розташована у межах території лісового фонду, а саме у межах виділів 91, 92 кварталу 65 Східницького лісництва ДП «Дрогобицьке лісове господарство» (на даний час правонаступник – землекористувач філія «Дрогобицьке лісове господарство» ДП «Ліси України»). Площа накладання становить 1,400 га, в тому числі: на виділ 91 – 0,5134 га, на виділ 92 – 0,8837 га, з них лісовкриті землі – 0,8472 га, під сіножаттями – 0,5528 га.».
Таким чином, все вказане свідчить про те, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером: 4621285100:08:000:0001, на час її інвентаризації та реєстрації у Державному земельному кадастрі належала до земель державного лісового фонду.
Колегія суддів відхиляє доводи сторони відповідача щодо неналежності та недопустимості вказаних вище доказів.
Зі змісту ч.ч.1, 2, 6, 7 ст.20 ЗК України (в редакції, чинній на момент прийняття спірного наказу) вбачається, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.
Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.
Відповідно до ч.ч.4, 8 ст.122 ЗК України (в редакції, чинній на момент прийняття спірного наказу), центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин (Держгеокадастр України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15) та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених статтею 149 цього Кодексу, та земельні ділянки дна територіального моря.
Згідно з ч.9 ст.149 ЗК України (в редакції, чинній на момент прийняття спірного наказу), Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення та суб`єктів господарювання залізничного транспорту загального користування у зв`язку з їх реорганізацією шляхом злиття під час утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» і земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти газотранспортної системи, що передаються суб`єкту господарювання у зв`язку з відокремленням діяльності з транспортування природного газу, крім випадків, визначених частинами п`ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.
З огляду на наведені норми законодавства, вилучати земельні ділянки державної власності лісогосподарського призначення для нелісогосподарських потреб мав право виключно Кабінет Міністрів України.
З інформації Секретаріату Кабінету Міністрів України (лист №14164/0/2-21 від 29.04.2021) вбачається, що Кабінет Міністрів України рішень про добровільну відмову, погодження вилучення, припинення права постійного користування та зміну цільового призначення щодо земельної ділянки, що перебувала у постійному користуванні ДП «Дрогобицьке лісове господарство», не приймав.
Питання вилучення земель лісогосподарського призначення та зміни їх цільового призначення регулювалось ст.ст.20, 122, 149, 150 ЗК України (в редакції, чинній на момент прийняття спірного наказу) та було виключною компетенцією Кабінету Міністрів України.
Документи, на підставі яких прийнятий спірний наказ ГУ Держгеокадастру у Львівській області, не містять будь яких рішень Кабінету Міністрів України щодо передачі зазначеної земельної ділянки з державної власності у приватну.
Відповідно до ст.21 ЗК України, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про скасування спірного наказу ГУ Держгеокадастру у Львівській області та скасування державної реєстрації права приватної власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку, здійсненого на підставі цього наказу.
Безпідставними є доводи апеляційної скарги про неефективність та неналежність способу захисту порушеного права, виходячи з наступного. 
Згідно зі ст.15 Закону України «Про Державний земельний кадастр», до Державного земельного кадастру включаються відомості щодо цільового призначення земельної ділянки (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель).
Відповідно до  ст.16 Закону України «Про Державний земельний кадастр», земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер, який є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.
Частиною 10 статті 24 цього Закону передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі, зокрема, ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Згідно з положеннями статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості про права на земельну ділянку підлягають реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Також, усі відомості про земельну ділянку, у тому числі її цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель), вносяться до Державного земельного кадастру (стаття 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).
Стаття 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає державну реєстрацію як офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав та їх обтяжень, а тому реєстрація цільового призначення земельних ділянок засвідчує визнання державою того режиму їх оборотоздатності і використання, який є властивим для відповідного цільового призначення.
У статті 373 ЦК України, якою встановлено права власника земельної ділянки, та у статті 415 ЦК України, якою визначені права землекористувача, вказано на можливість використання земельної ділянки виключно за цільовим призначенням.
Тобто, реєстрація у державних реєстрах земельних ділянок засвідчує перед державою їх відповідний режим для використання згідно з цільовим призначенням, а відтак, не скасування спірної державної реєстрації унеможливить використання спірної земельної ділянки як землі лісогосподарського призначення.
Крім цього, виходячи з приписів статті 79-1 ЗК України та положень Закону України «Про Державний земельний кадастр», у межах однієї земельної ділянки не можуть існувати різні об`єкти речових прав, тобто різні земельні ділянки за категорією, цільовим використанням та межами і площею.
Відповідно до вимог ч.13 ст.79-1 ЗК України, земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі, зокрема, скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації.
Статтями 16,  25 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Також, у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки закривається і відповідна Поземельна книга.
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.11.2018 року у справі №504/2864/13-ц, від 12.06.2019 року у справі №487/10128/14-ц, від 11.09.2019 року у справі №487/10132/14-ц та від 07.04.2020 у справі №372/1684/14-ц роз`яснила, що права володіючого власника на повноцінне розпорядження та/чи користування належним йому майном, порушені протиправним вчиненням третіми особами перешкод у їх реалізації, підлягають захисту шляхом подання негаторного позову.
Разом з тим, відповідні перешкоди можуть полягати не лише у неправомірній державній реєстрації прав власності на земельні ділянки за приватними особами, їх самовільному зайнятті, використанні тощо, а й у встановленні земельним ділянкам цільового і функціонального призначення, яке не відповідає їх справжнім природним якостям та характеристикам, унеможливлює виконання ними функцій, притаманних з огляду на такі характеристики, та позбавляє державу  благ, які б вона могла отримати у разі їх належного використання.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що спірна земельна ділянка не може існувати у встановлених межах, її державна реєстрація повинна бути скасована, а, в подальшому, в установленому законом порядку мають бути створені нові об`єкти речових прав з іншими межами та кадастровими номерами.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції по суті вирішення даного спору і не вказують на допущення судом порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для скасування чи зміни рішення, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін. 
Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ухвалив:
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 жовтня 2022 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 17 березня 2025 року.

Головуючий                                          С.М. Бойко

Судді:                                                  С.М. Копняк

                                А.В. Ніткевич