УХВАЛА
 
13 січня 2025року
м. Київ
 
справа № 761/6322/23
провадження № 61-17349ск24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Пархоменка П. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 06 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до  Іванець  Ольги  - заступника начальника Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань про визнання бездіяльності незаконною та відшкодування моральної шкоди
ВСТАНОВИВ:
15 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Іванець О. - заступника начальника Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань про визнання бездіяльності незаконною та відшкодування моральної шкоди.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 27 лютого 2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі.
Постановою Київського апеляційного суду від 06 червня 2023 року ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 27 лютого 2023 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди скасовано, справу в цій частині направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. В іншій частині ухвалу залишено без змін. У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали відмовлено.
21 грудня 2024 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 направив до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 06 червня 2023 року. 
Разом з касаційною скаргою подано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, посилаючись на пункт 3 статті 394 ЦПК України.
Відповідно до частини третьої статті 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
Європейський суд з прав людини зауважив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (MPP GOLUB v. UKRAINE, № 6778/05, ЄСПЛ, від 18 жовтня 2005 року).
Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).
У статті 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.
Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).
Європейський суд з прав людини зауважував, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року)».
Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що заявник не наводить виключних підстав для відкриття касаційного провадження на підставі частини третьої статті 394 ЦПК України за скаргою, поданою після спливу одного року з дня ухвалення оскарженого судового рішення. Позивач раніше звертався з касаційною скаргою до Верховного Суду - 04  липня 2023 року, тобто був обізнаний про наявність оскарженого судового рішення. Отже, зазначення у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження посилання на частину третю статті 394 ЦПК України, без наведення відповідних виключних випадків пропуску строку, не є підставою для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення. 
Ураховуючи те, що  ОСОБА_1 подав касаційну скаргу після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, виключних випадків, передбачених частиною третьою статті 394 ЦПК України, не зазначив, як і не надав належних та допустимих доказів, які це підтверджують, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 27 лютого 2023 року необхідно відмовити. 
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 06 червня 2023 року у справі № 761/6322/23.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                     Є. В. Краснощоков
                                                                            
                                                                                              І. О. Дундар 
 
П. І. Пархоменко