Справа № 344/7237/24 
Провадження № 22-ц/4808/320/25 
Головуючий у 1 інстанції Кіндратишин Л. Р. 
Суддя-доповідач Луганська 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 березня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Луганської В.М.
суддів – Девляшевського В.А., Мальцевої Є.Є., 
за участю секретаря - Кузів А.В.
учасники справи
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 ,
на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 грудня 2024 року, ухвалене судом у складі судді Кіндратишин Л.Р., 
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми штрафу за договором оренди,
в с т а н о в и в:
У квітні 2024 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , просив суд стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на його користь суму штрафу за договором оренди нежитлового приміщення від 15 лютого 2023 року у розмірі 432 000 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 15 лютого 2023 року між сторонами укладено договір оренди нежитлового приміщення площею 83,3 кв.м., розташованого в АДРЕСА_1 , терміном на 2 роки 11 місяців, до 01 січня 2026 року.
Вказане приміщення відповідачем отримано за актом прийому–передачі від 15 лютого 2023 року з метою здійснення підприємницької діяльності. В акті зафіксовано показники лічильників електроенергії, води та газу на момент передачі, а також наявні товарно-матеріальні цінності – кондиціонер, холодильник двокамерний, витяжка, водонагрівач.
З жовтня 2023 року відповідачка перестала вносити орендну плату, а в листопаді 2023 року повідомила, що не має наміру здійснювати підприємницьку діяльність в орендованому приміщенні та повернула ключі. Передавати приміщення по акту приймання-передачі відмовилась.
Позивач зазначив, що відповідачка не направляла йому будь-які повідомлення про дострокове розірвання договору. Згідно п. 5.4.3. договору оренди, у разі дострокового розірвання договору з ініціативи орендаря, він сплачує орендодавцю штраф в розмірі орендної плати за весь період до закінчення терміну дії договору. Строк закінчення дії договору 01 січня 2026 року.

Позивач зазначив, що вживав заходи досудового врегулювання спору шляхом направлення 17 січня 2024 року відповідачці претензії з вимогою повернути майно в належному стані, сплатити штрафні санкції, передбачені договором оренди, провести звірку та погасити заборгованість по комунальним послугам. 
У відповідь відповідачка заперечила наявність боргу, дострокове припинення договору оренди мотивувала форс-мажорними обставинами, а саме введення на території України воєнного стану.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 грудня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до фізичної особи – підприємця ОСОБА_2 про стягнення суми штрафу за договором оренди відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 грудня 2024 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що договірні відносини між сторонами тривають до тепер, посилаючись на те, що в матеріалах справи відсутні докази дострокового розірвання орендарем договору оренди та докази письмового повідомлення про це орендодавця не менше, ніж за місяць, а також те, що в матеріалах справи відсутній акт приймання-передачі майна. 
Вважає, що суд першої інстанції не застосував норми матеріального права, що регулюють дані правовідносини, а саме п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України, ст. 526, 527, 611 ЦК України.
Вказав, що ОСОБА_2 є боржником, який прострочив виконання зобов`язання, встановленого договором оренди нежитлового приміщення, від належного виконання умов договору відмовилась, розірвала договір в односторонньому порядку, не повідомивши про це письмово, передати приміщення за актом прийому-передачі відмовилась, сплачувати штраф в добровільному порядку не бажає.
Судом першої інстанції не надано правильної оцінки доказам, зокрема претензії позивача від 17.01.2024 року та відповіді на претензію відповідачки від 08.02.2024 року, де відповідачка визнала, що вона ініціювала розірвання договору в односторонньому порядку.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_5 , зазначив, що заперечує проти доводів апеляційної скарги та звертає увагу суду на те, що позивачка ОСОБА_2 не виявляла ініціативи на розривання вказаного договору, будь-яких угод про дострокове розірвання договору нею не підписувалось. Позивачкою не порушено пункт 5.4.3. укладеного між сторонами договору. 
В письмовій претензій позивач визнає факт того, що відповідачка не направляла орендодавцю повідомлення про дострокове розірвання договору та ставить вимогу протягом двадцяти календарних днів з моменту отримання вирішити питання про повернення майна шляхом підписання акту прийому-передачі та сплату штрафних санкцій, передбачених договором зо дострокове розірвання договору з ініціативи орендаря.
У письмовій претензії позивач не ставить питання про повернення заборгованості по орендній платі, а одразу вимагає у відповідачки сплату штрафних санкцій.
Вважає, що договір оренди нежитлового приміщення від 15.02.2023 року достроково не розірвано з ініціативи відповідачки, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог та стягнення штрафу на підставі п. 5.4.3. договору оренди у зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 підтримали апеляційну скаргу в межах її доводів.

У судовому засіданні, яке відбулося 04 березня 2025 року представники відповідачки - ОСОБА_7 , ОСОБА_5 проти задоволення апеляційної скарги заперечували. В судове засідання 11 березня 2025 року представники не з`явилися. Від представника ОСОБА_7 на адресу апеляційного суду надійшла заява про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що представник перебуває на лікарняному. До клопотання доказів перебування на лікарняному не додано. Представник ОСОБА_5 подав до суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з розглядом справи в іншому місцевому суді. Вислухав думку учасників справи, які з`явилися до судового засідання, колегія суддів у задоволенні клопотань представників відповідачки про відкладення розгляду справи відмовила, оскільки суду не надано доказів на підтвердження хвороби представника ОСОБА_7 , неявка до суду з причин зайнятості представника ОСОБА_5 в іншому процесі не може бути визнана поважною, оскільки під час судового засідання 03 березня 2025 року було погоджено дату та час наступного судового засідання з усіма учасниками справи.
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим провести судовий розгляд справи без учасників справи, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що сторонами не подано належних та достатніх доказів того, що орендар з власної ініціативи достроково розірвав договір оренди та повідомив про це орендодавця письмово не менше як за один місяць, у зв`язку з чим дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача як орендаря штрафу за договором оренди нежитлового приміщення від 15.02.2023 в розмірі 432 000 грн.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.
Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 15.02.2023 року було укладено договір оренди нежитлового приміщення, предметом якого є нежитлове приміщення загальною площею 83,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до п. 1.2 договору приміщення надається для здійснення підприємницької діяльності.
Відповідно до пункту 2.1. договору орендар вступає у строкове платне користування об`єктом з моменту підписання сторонами Акту прийому-передачі.
Згідно пункту 2.5. договору орендар зобов`язаний в останній день строку цього договору повернути орендодавцю об`єкт оренди у стані не гіршому, ніж на момент прийняття його орендарем з урахуванням нормального зносу, за Актом приймання-передачі (повернення) об`єкта оренди. 
Пунктом 2.6. договору передбачено, що об`єкт вважається поверненим орендодавцю після підписання сторонами Акту прийому-передачі (повернення). 
Відповідно до пункту 3.1. за користування об`єктом орендар сплачує орендну плату в розмірі і у строки, визначені у Додатковій угоді №1. 
Нарахування орендної плати починається з дати підписання сторонами Акту прийому-передачі. Датою припинення нарахування орендної плати вважається дата підписання Сторонами Акта прийому-передачі. (пункт 3.3 договору).
Пунктом 4.3.3. договору передбачено, що орендодавець має право достроково розірвати даний договорі, письмово попередивши про це орендаря за 30 календарних днів, винятково у наступних випадках: - несплати орендарем орендної плати більше одного місяці, якщо орендар використовує об`єкт оренди не за цільовим призначенням, зазначеному в п. 1.2 даного договору.
Пунктом 7.5 договору передбачено, що у разі бажання орендаря розірвати даний договір, останній повинен повідомити про це орендаря письмово не менш як за 1 місяць.
У разі дострокового розірвання договору з ініціативи орендаря, він сплачує орендодавцю штраф у розмірі орендної плати за весь період до закінчення терміну дії договору ( пункт 5.4.3 договору).
У розділі 6 договору, передбачено звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язань у зв`язку із настанням форс-мажорних обставин. 
Відповідно до пункту 7.1 договір діє з моменту підписання Акту прийому-передачі до моменту повернення орендодавцю на підставі підписаного акту прийому-передачі ( повернення), але не перевищувати строку в 2 роки 11 місяців користування орендарем об`єктом. 
Згідно пункту 7.2. договору, такий договір діє по 01 січня 2026 року.
Додатковою угодою №1 до договору оренди від 15 лютого 2023 року сторони погодили розмір орендної плати за один місяць в сумі 16 000 грн, яка сплачується орендарем на розрахунковий рахунок орендодавця до 10 числа поточного місяця. 
Згідно акту прийому-передачі об`єкта оренди від 15 лютого 2023 року за договором оренди від 15 лютого 2023 року, орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
17.01.2024 року позивач ОСОБА_1 на адресу відповідачки направив претензію, в якій зазначив, що орендарем передане приміщення не використовується, відповідачкою не направлено будь-які повідомлення про дострокове розірвання договору, акт прийому передачі повернення майна не складався, орендна плата та плата за комунальні послуги не сплачується. У зв`язку з цим, орендодавець запропонував орендарю протягом двадцяти календарних днів з моменту отримання цієї претензії вирішити питання : 1) про повернення майна в належному стані ляхом підписання акту прийому-передачі; 2) сплати штрафні санкції, передбачені договором, за дострокове розірвання договору з її ініціативи; 3) провести звірку та погасити заборгованість по орендній платі та комунальних послугах з урахуванням штрафних санкцій за порушення термінів їх сплати.
У відповіді на подану претензію Грибик Л.М. повідомила позивача, що дане приміщення використовувалось виключно для підприємницької діяльності. Кошти за оренду сплачувала вчасно. Щодо дострокового припинення оренди зазначила, що за місяць до звільнення приміщення, орендар попередив орендодавця про припинення договору оренди на підставі п. 6.1. ( форс-мажор) вказаного договору, а саме у зв`язку із введенням на всій території України воєнного стану, та зазначила, що має місце порушення умов договору - п.4.1.3., п. 4.1.9 мало місце незабезпечення умов доступу до об`єкта оренди з 15 листопада 2023 року шляхом вилучення ключів при участі свідків. Недотримання п. 3.3.1. договору, а саме своєчасне не підписання Акту прийому-передачі (повернення, сторони погоджують, що орендна плата за фактичне користування об`єктом орендарем не сплачується.
Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
У відповідності до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до частини першої статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У частині першій статті 759 ЦК України зазначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
За найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (частина перша статті 762 ЦК України).
Відповідно до ст.784 ЦК України  наймач має право вимагати розірвання договору найму, якщо: наймодавець передав річ, якість якої не відповідає умовам договору та призначенню речі; наймодавець не виконує свого обов`язку щодо проведення капітального ремонту речі.
Стаття 785 ЦК встановлено обов`язки наймача у разі припинення договору найму. Так, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.
Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 15.02.2023 року було укладено договір оренди нежитлового приміщення, предметом якого є нежитлове приміщення загальною площею 83,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Пунктом 7.5 договору передбачено, що у разі бажання орендаря розірвати даний договір, останній повинен повідомити про це орендаря письмово не менш як за 1 місяць.
Пунктом 2.6. договору передбачено, що об`єкт вважається поверненим орендодавцю після підписання сторонами Акту прийому-передачі (повернення). 
У разі дострокового розірвання договору з ініціативи орендаря, він сплачує орендодавцю штраф у розмірі орендної плати за весь період до закінчення терміну дії договору ( пункт 5.4.3 договору).
Матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження того, що договір оренди нежитлового приміщення було розірвано з ініціативи орендаря відповідно до пункту 7.5 договору оренди.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відсутні підстави для стягнення штрафу за п.5.4.3 договору оренди нежитлового приміщення. 
Так, судом встановлено, що орендарем не було виконано в передбаченому договором порядку процедуру розірвання в односторонньому порядку укладеного між сторонами договору оренди нежитлових приміщень від 15 лютого 2023 року, тому не відбулось розірвання зазначеного договору в односторонньому порядку відповідачкою, договір у жовтні 2023 року не припинився. 
Усне повідомлення орендаря орендодавця про припинення договору оренди не свідчить про його розірвання в односторонньому порядку, а тому відсутні підстави для стягнення з орендаря штрафу за дострокове розірвання договору.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано, що відповідачка залишила без письмового попередження приміщення і не передала по акту прийому передачі не заслуговують на увагу, оскільки вказані обставини не свідчать про дострокове розірвання договору оренди нежитлового приміщення та не є підставою для стягнення штрафу, передбаченого п.5.4.3. договору оренди нежитлового приміщення, а вказує на те, що відповідачка не виконала умови договору.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, висновки суду відповідають обставинам справи та наданим доказам, судом правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, тому відсутні підстави для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 ,залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання тексту постанови.
Повний текст постанови складено 14 березня 2025 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.А. Девляшевський 

Є.Є. Мальцева