ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
27 грудня 2024 року
м. Київ
 
справа № 161/6855/19
провадження № 61-15125св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В., Фаловської І. М., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
 
провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в інтересах якого діє адвокат Поперецький Олег Володимирович, на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 липня 2020 року, ухвалене у складі судді Плахтій І. Б., та постанову Волинського апеляційного суду 
від 1 жовтня 2020 року, прийняту колегією у складі суддів: Матвійчук Л. В., 
Здрилюк О. І., Федонюк С. Ю.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2019року  ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Ощадбанк») в особі філії Волинського обласного управління, яке замінено на ПАТ «Ощадбанк» і надалі змінило назву на Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» 
(далі - АТ «Ощадбанк»), про визнання недійсними трансакцій та зобов`язання вчинити дії. 
Свої вимоги аргументував тим, що 30 жовтня 2018 року він та ПАТ «Ощадбанк» уклали додатковий договір № 2 до договору № 18/15 від 12 лютого 2009 року про надання послуг по зарахуванню заробітної плати та інших виплат, передбачених чинним законодавством на карткові рахунки для отримання заробітної плати на платіжну картку №  НОМЕР_1 . Також він подав заяву про 
приєднання № 614135 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки № НОМЕР_4) і заяву на встановлення відновлювальної кредитної лінії, згідно з якою встановлено на вказану карту кредитну лінію лімітом 50 000 грн.
5 січня 2019 року близько 18 год на його мобільний номер НОМЕР_2 надійшов дзвінок, адресант назвався працівником телефонної компанії «Водафон», звернувся до нього по імені та по батькові і запитав про якість мобільного зв`язку, а також поцікавився, чи не бажає змінити тарифний план. Позивач відповів, що роботою мобільного зв`язку задоволений і не має бажання змінювати тарифний план. При цьому працівник телефонної компанії «Водафон» не запитував у нього про його банківські картки, їх логін, пароль, картковий пароль, а також ПІН, СУУ2/ СУС2, строк дії, номер картки тощо і він такої інформації нікому не надавав.
5 січня 2019 року близько 21 год на його телефон почали надходити 
смс-повідомлення з банку про зняття коштів з його картки. Спочатку надійшли 
смс-повідомлення про неможливість зняття коштів в розмірі 3 000 грн, 20 000 грн, а потім про зняття з картки коштів у розмірі 20 000 грн, 16 000 грн, 12 000 грн, 
18 000 грн, 19 500 грн. Після цього він передзвонив оператору банку на контакт-центр та повідомив про несанкціоновані ним трансакції, на що оператор повідомив його про те, що картку заблоковано та для випуску нової картки йому потрібно звернутись безпосередньо до відділення банку. О 21 год26 хв йому надійшло смс-повідомлення про те, що банком заблоковані обидві картки. 
Вказував, що без його згоди невідомі особи здійснили незаконні трансакції (операції), внаслідок яких із зарплатної картки НОМЕР_1 03/21 знято кошти у розмірі 18 000 грн, 5 000 грн, 19 500 грн та 443 грн комісії, а 
всього 42 943 грн; з кредитної картки НОМЕР_4 03/23 знято кошти 
у розмірі 20 000 грн, 16 000 грн, 12 000 грн, 495 грн комісії, 1 435,20 грн комісії за отримання готівки, а всього 49 930,20 грн. З нової зарплатної картки НОМЕР_3 банком знято 1 142,32 грн процентів за користування кредитною лінією. Внаслідок таких несанкціонованих трансакцій з його банківських карток знято кошти у розмірі 94 015,52 грн та нараховані проценти і пеня за користування кредитними коштами, знятими з кредитної картки НОМЕР_4, в розмірі 3 635,61 грн.
Наступного дня (6 січня 2019 року) він звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення, за результатами розгляду якої відкрито кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) № 12019030010000078, у якому він визнаний потерпілим, розслідування на час звернення до суду з позовом триває.
Крім того 8 січня 2019 року він звернувся до філії Волинського обласного управління АТ «Ощадбанк» із заявами про несанкціоноване списання коштів з його банківських карток, 9 січня 2019 року подав заяву про проведення службового розслідування відносно несанкціонованого списання коштів з його банківських карток, а 30 січня 2019 року - про  надання інформації про те, за яких умов була активована його кредитна картка, адже з часу її отримання в квітні 2018 року він нею не користувався, не вводив пін код, не активував її.
На вказані заяви банк відповів, що 5 січня 2019 року з його кредитної картки НОМЕР_4 здійснено переказ коштів у розмірі: 20 000 грн банк емітент карти, на яку здійснювався переказ - «Пумб» на ІР адресу НОМЕР_5 , 16 000 грн - банк емітент карти, на яку здійснювався переказ, - «Пумб» на ІР адресу НОМЕР_5 , 12 000 грн банк емітент карти, на яку здійснювався переказ, - «Приватбанк» на ІР адресу НОМЕР_5 .
Зазначав, що банк продовжував нараховувати проценти за користування кредитним лімітом на вказаному картковому рахунку, який заблоковано за його заявою. За період з 5 січня 2019 року до 9 квітня 2019 року нараховані проценти за користування кредитним лімітом у загальному розмірі склали 5 070,81 грн. 
У зв`язку з чим він 4 лютого 2019 року звертався до банку про зупинення нарахування процентів за кредитом, на що 7 березня 2019 року банк йому відмовив та зазначив, що переказ коштів здійснений з використанням усіх реквізитів платіжної картки банку з правильним введенням паролів, які були відомі лише йому, тому банк не може прийняти рішення щодо припинення нарахування процентів за кредитом.
Також листом від 11 лютого 2019 року філія Волинського обласного управління 
АТ «Ощадбанк» повідомила, що операції з використанням Інтернет 
ресурсу «Ощад 24/7» та або «Рогtmone.com» проведено коректно, тобто з використанням усіх реквізитів банку, з правильним введенням паролів (пін-кодів для одноразової операції в мережі Інтернет), які відомі лише йому та направлені на номер мобільного телефону під час проведення даної операції, зазначений ним у заяві про приєднання до договору комплексного обслуговування фізичних осіб або повідомлений банку в іншому встановленому договором порядку як номер мобільного телефону клієнта.
Вважає, що банк не забезпечив збереження його коштів на карткових 
рахунках №  НОМЕР_1 і №  НОМЕР_4 , чим порушив його права як споживача банківських послуг, тому повинен нести відповідальність за завдану шкоду.
За викладених обставин, просив: 
- визнати недійсними трансакції щодо переказу 5 січня 2019 року коштів у розмірі: 
18 000 грн, 5 000 грн, 19 500 грн з його зарплатної картки №  НОМЕР_1 
АТ «Ощадбанк»;
- зобов`язати АТ «Ощадбанк» зарахувати на його зарплатну 
картку №  НОМЕР_3 кошти у розмірі 42 500 грн (сума переказу), 443 грн (комісія), 1 142,32 грн (проценти за користування кредитною лінією);
- визнати недійсними трансакції щодо переказу 5 січня 2019 року коштів у розмірі: 20 000 грн, 16 000 грн, 12 000 грн, з його кредитної картки №  НОМЕР_4 
АТ «Ощадбанк»;
- зобов`язати АТ «Ощадбанк» зарахувати на його кредитну картку №  НОМЕР_4 кошти у розмірі 48 000 грн (сума переказу), 495 грн (комісія), 
1 435,20 грн (комісія за отримання готівки), та 1 142,32 грн (проценти за користування кредитною лінією);
- припинити нарахування процентів, пені та інших штрафних санкцій за оспорюваними операціями, нарахованих за його кредитною 
карткою №  НОМЕР_4 АТ «Ощадбанк», з моменту зняття зазначених грошових коштів;
- визнати неправомірними дії АТ «Ощадбанк» щодо нарахування процентів, пені та штрафних санкцій за оспорюваними операціями за його кредитною 
карткою №  НОМЕР_4 та списати нараховані проценти, пеню та штрафні санкції з 5 січня 2019 року до часу звернення з позовом.
Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 липня 2020 року, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 1 жовтня 
2020 року, позов  ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано недійсними трансакції із зарплатної картки №  НОМЕР_1 
АТ «Ощадбанк», виданої на ім`я   ОСОБА_1 , щодо переказу 5 січня 2019 року коштів у розмірі 18 000 грн, 5 000 грн, 19 500 грн.
Зобов`язано АТ «Ощадбанк» зарахувати на зарплатну картку №  НОМЕР_3 , видану на ім`я   ОСОБА_1 , 42 500 грн неправомірно перерахованих коштів.
Визнано недійсними трансакції з кредитної картки № НОМЕР_4, 
виданої на ім`я    ОСОБА_1 , щодо переказу 5 січня 2019 року коштів 
у розмірі 20 000 грн, 16 000 грн, 12 000 грн.
Зобов`язано АТ «Ощадбанк» зарахувати на кредитну картку №  НОМЕР_4 АТ «Ощадбанк», видану на ім`я   ОСОБА_1 , 48 000 грн неправомірно перерахованих коштів, 495 грн комісії, 1 435,20 грн комісії за отримання готівки, 1 142,32 грн процентів за користування кредитною лінією.
У задоволенні позову в частині про припинення нарахування процентів, пені та інших штрафних санкцій за опротестованими операціями та визнання неправомірними дій АТ «Ощадбанк»щодо нарахування процентів, пені, інших штрафних санкцій та їх списання з 5 січня 2019 року відмовлено.
Стягнено з АТ «Ощадбанк» в дохід держави 840,80 грн у відшкодування судового збору.
Рішення місцевого суду в частині задоволених позовних вимог, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції мотивовано, непідтвердженням обставин, що позивач як користувач послугами банку, своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті конфіденційної інформації, які призвели до безпідставного перерахування 
5 січня 2019 року грошових коштів з його зарплатного та кредитного рахунків на рахунки третіх осіб, як і не надав доказів того, що позивач порушував заходи щодо забезпечення безпеки таких рахунків, ініціював перед банком проведення операцій з переказу коштів. В матеріалах справи відсутні докази, що відповідна інформація отримана викрадачами коштів в результаті умисних чи необережних дій позивача, 
а не в результаті незабезпечення надійності платіжних систем АТ «Ощадбанк».
Відмовляючи в задоволенні позову в частині вимог про припинення нарахування процентів, пені та інших штрафних санкцій за опротестованими операціями, які нараховані за кредитною карткою №  НОМЕР_4 АТ «Ощадбанк», починаючи з моменту зняття грошових коштів, та про визнання неправомірними дій відповідача щодо нарахування процентів, пені та штрафних санкцій за оспорюваними операціями, списання нарахованих процентів, пені та штрафних санкцій з 5 січня 2019 року, суд першої інстанції вказав на відсутність в матеріалах справи повних виписок за рахунками, у зв`язку з чим неможливо встановити періоди та суми нарахування, а також відсутність відомостей про подальше здійснення банком нарахування процентів, пені та штрафів на день ухвалення рішення.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
13 жовтня 2020 року АТ «Ощадбанк», в інтересах якого діє адвокат 
Поперецький О. В., звернулося до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 липня 2020 року та постанову Волинського апеляційного суду 
від 1 жовтня 2020 року в частині задоволених позовних вимог скасувати та прийняти в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.
Підставою касаційного оскарження рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 липня 2020 року та постанови Волинського апеляційного суду від 1 жовтня 2020 року заявник визначає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі № 522/22780/15-ц (провадження № 61-23040св18), від 28 серпня 2019 року у справі № 127/9899/17-ц (провадження № 61-28261св18), від 6 листопада 2019 року у справі № 201/8087/16-ц (провадження № 61-16694св18), від 20 листопада 
2019 року у справі № 164/1323/16-ц (провадження № 61-33779св18), від 3 червня 2020 року у справі № 462/5573/16-ц (провадження № 61-37854св18), від 17 червня 2020 року у справі № 201/15185/16-ц (провадження № 61-41264св18), від 1 липня 2020 року у справі № 712/9107/18 (провадження № 61-9877св19), від 27 квітня 
2020 року у справі № 335/2108/17 (провадження № 51-6560км19), від 21 березня 2018 року у справі № 441/569/17 (провадження № 61-8140св18), від 9 жовтня 
2019 року у справі № 545/3918/16-ц (провадження № 61-28615св18) (пункт 1 
частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).
У постанові від 10 липня 2019 року у справі № 522/22780/15-ц 
(провадження № 61-23040св18)Верховний Суд вказував про те, що на позивача покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком при використанніклієнтом паролів, ПІН-кодів, CVV-кодів, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення відомостей.
У постанові Верховного Суду від 28 серпня 2019 року у справі № 127/9899/17-ц (провадження № 61-28261св18)зазначено, що розголошення позивачем даних щодо свого рахунку в АТ «Ощадбанк» невідомим особам, які здійснили шахрайські дії з коштами на його рахунку, є підставою для відмови у позові про стягнення таких коштів з банку.
У постановах Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 201/15185/16-ц (провадження № 61-41264св18) від 20 листопада 2019 року у справі № 164/1323/16-ц (провадження № 61-33779св18), від 6 листопада 2019 року 
у справі № 201/8087/16-ц (провадження № 61-16694св18) від 1 липня 2020 року 
у справі № 712/9107/18 (провадження № 61-9877св19) викладено висновок про те, що користувач своїми діями сприяв використанню лише йому відомої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, тоді як банк у належний спосіб повідомив про недопустимість розголошення такої інформації третім особам, а тому правомірним є висновок про відсутність вини банку у знятті коштів, що звільняє останнього від відповідальності за списання спірної суми з карткового рахункукористувача.
До моменту повідомлення користувачем (відповідачем) банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу 
повідомлення - ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк(постанова Верховного Суду від 3 червня 2020 року у справі № 462/5573/16-ц (провадження № 61-37854св18)).
У постанові від 27 квітня 2020 року у справі № 335/2108/17 
(провадження № 51-6560км19) Верховний Суд вказував про те, що висновок експерта повинен відповідати критеріям, визначеним статтею 101 Кримінально процесуального кодексу України (далі - КПК України), а самевисновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи; висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження; відповідно до статті 102 КПК у висновку має також бути зазначено опис отриманих експертом матеріалів та матеріалів,використанихекспертом.
Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов(постанови Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 441/569/17 (провадження № 61-8140св18), від 9 жовтня 2019 року у справі № 545/3918/16-ц (провадження № 61-28615св18)).
Також заявник вказує на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, зазначаючи, що суди не дослідили зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Позивач, підписавши заяву про приєднання № 614135 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) та заяву на встановлення відновлювальної кредитної лінії, погодився з правилами здійснення операцій за рахунками, відкритими фізичним особам в АТ «Ощадбанк» (далі - Правила). Зокрема, ОСОБА_1 погодив обов`язок надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним.
Проте позивач, як вважає заявник, передав третім особам конфіденційну інформацію, а саме код (2440), який надійшов на його фінансовий номер вказаний в укладених з банком договорах, що підтверджується наявним у матеріалах справи звукозаписом розмови 
    ОСОБА_1 з представником банку.
Позивач звернувся до контакт-центру АТ «Ощадбанк» 5 січня 2019 року 
о 21 год18 хв з повідомленням про шахрайські операції (спірні трансакції) та блокування карткового рахунку, тобто після проведення таких операцій, тому банк не несе відповідальності за їх проведення.
Вказує про те, що висновок спеціаліста № 2-19 від 14 березня 2019 року є неналежним доказом у цій справі, оскільки особа, яка його складала, не долучила документи, що підтверджують наявність у неї відповідних знань у сфері інформаційних технологій. Також у цьому висновку відсутні обґрунтування і роз`яснення, на підставі яких відомостей спеціаліст дійшов відповідних висновків; не відображено інформації про те, що наданий на дослідження телефон належить ОСОБА_1 та використовувався ним 5 січня 2019 року; відсутні докази дослідження інформації, наявної у телефоні саме за 5 січня 2019 року, щодо комбінації з чотирьох символів (цифр) смс-повідомлення з одноразовим паролями; відсутні докази сертифікації програмного забезпечення і спеціальної техніки, які використовував спеціаліст, складаючи такий висновок; помилковим є твердження у висновку про те, що для роботи у веб-банкінгу «Ощад 24/7» необхідне завантаження програмного забезпечення.
Суди попередніх інстанцій безпідставно врахували надані спеціалістом 
ОСОБА_5 пояснення, оскільки відповідно до статті 74 ЦПК України, він може бути залучений судом лише для надання технічної допомоги. При цьому допомога та консультація спеціаліста не замінюють висновок експерта. Вказує, що з наданих пояснень спеціаліста слідує, що він досліджував наданий йому телефон за комбінацією пін кодів з п`яти символів, однак банк направляв смс-повідомлення з одноразовим паролем із чотирьох цифр.
ОСОБА_1 обрав неправильний спосіб захисту своїх прав, тому що звернувся до неналежного відповідача АТ «Ощадбанк», хоча у цій справі належними відповідачами є невстановлені особи, які заволоділи коштами позивача.
Відзив на касаційну скаргу на адресу Верховного Суду не надходив.
Провадження у суді касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 23 жовтня 2020 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано з місцевого суду її матеріали. Зупинено дію рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 липня 2020 року в частині вирішення позовних вимог щодо визнання недійсними трансакцій з виданої на ім`я ОСОБА_1 зарплатної картки АТ «Ощадбанк» №  НОМЕР_1 щодо переказу 5 січня 2019 року коштів у розмірі 18 000 грн, 5 000 грн, 19 500 грн; зобов`язання Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» зарахувати на видану на ім`я ОСОБА_1 зарплатну картку АТ «Ощадбанк» №  НОМЕР_3 
42 500 грн неправомірно перерахованих коштів; визнання недійсними трансакцій з виданої на ім`я ОСОБА_1 кредитної картки АТ «Ощадбанк» №  НОМЕР_4 щодо переказу 5 січня 2019 року коштів у розмірі 20 000 грн, 16 000 грн, 12 000 грн; зобов`язання АТ «Ощадбанк» зарахувати на видану на ім`я ОСОБА_1 кредитну картку АТ «Державний ощадний банк України» №  НОМЕР_4 
48 000 грн неправомірно перерахованих коштів, 495 грн комісії, 1 435,20 грн комісії за отримання готівки, 1 142,32 грн процентів за користування кредитною лінією; стягнення з АТ «Ощадбанк» в дохід держави судового збору у розмірі 840,80 грн до закінчення його перегляду в касаційному порядку.
Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій фактичні обставини справи 
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 30 жовтня 2018 року 
ПАТ «Ощадбанк», правонаступником якого є АТ «Ощадбанк», та Управлінням капітального будівництва Луцької міської ради укладено договір № 18/15 
від 12 лютого 2009 року про надання послуг по зарахуванню заробітної плати та інших виплат, передбачених чинним законодавством, на карткові рахунки та додатковий договір № 2 до цього договору.
4 квітня 2018 року ОСОБА_1 подав до банку заяву про приєднання № 614135 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), на підставі якої йому у ТББВ № 10002/03 філії - Волинське обласне управління АТ «Ощадбанк» відкрито поточний рахунок в гривні України на умовах тарифного пакету «МІЙ КОМФОРТ». 
Також 4 квітня 2018 року позивач звернувся до банку із заявою на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту) на суму 50 000 грн, підписано паспорт споживчого кредиту (кредитної лінії на БПК), Інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит та таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.
На підставі цих заяв позивачу ОСОБА_1 видано дві банківських картки - зарплатну № НОМЕР_1 03/21  та кредитну № НОМЕР_4 .
5 січня 2019 року близько 18 год на мобільний номер позивача (050 689 14 26) надійшов дзвінок від нібито працівника телефонної компанії «Vodafone». Після 
18 год і до 21 год його телефон був заблокований, а близько 21 год йому почали надходити смс-повідомлення з банку про зняття коштів з його карток, після чого ОСОБА_1 відразу зателефонував до контакт-центру банку та повідомив про несанкціоновані трансакції (операції) та блокування своїх карток. О 21 год26 хв йому надійшло смс-повідомлення про те, що банком заблоковані обидві картки.
6 січня 2019 року за заявою ОСОБА_1 Луцьким ВП ГУНП у Волинській області відкрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12019030010000078, за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 190 Кримінального кодексу України, в якому ОСОБА_1 визнаний потерпілим.
8 січня 2019 року ОСОБА_1 подав до банку дві заяви клієнта, в яких він просив банк надати пояснення стосовно трансакцій, суми яких 5 січня 2019 року дебітовані з рахунків: кредитна картка № НОМЕР_4 03 /23 - 20 205,16 грн, 
16 165 грн, 12 125 грн; картка № НОМЕР_1 03/21 (зарплатна картка) 
- 18 185 грн, 5 055 грн, 19 700 грн.
9 січня 2019 року позивач ОСОБА_1 подав до банку заяву про проведення службового розслідування за фактом зняття коштів з його карток 5 січня 2019 року в період з 18 год до 22 год невідомою особою.
З відповіді банку на звернення ОСОБА_1 щодо надання інформації, яке надійшло на адресу банку 30 січня 2019 року, та виписки за картковим рахунком суди встановили, що його кредитна картка № НОМЕР_8 активована 2 квітня 
2018 року і 5 січня 2019 року по картці здійснено операції (трансакції): 1) 20 000 грн на картку № НОМЕР_9 банку «ПУМБ»; 2) 16 000 грн на 
картку № НОМЕР_9 банку «ПУМБ»; 3) 12 000 грн 
на картку № НОМЕР_10 «Приватбанку». Всі трансакції були здійснені за допомогою IP-адреси НОМЕР_5 .
Вказані трансакції за кредитною карткою позивача № НОМЕР_8 , трансакції - перекази коштів здійснені через UKR KYIV MOBILE BANKING 167861 30010001; 
з картки позивача відраховано комісію у розмірі 495 грн, 1 435,20 грн, 1 142,32 грн 
- процентів за користування кредитною лінією.
З карткового рахунку по зарплатній картці позивача № НОМЕР_1 
5 січня 2019 року здійснені три трансакції - перекази коштів через UKR KYIV MOBILE BANKING 167861 30010001 у розмірі 18 000 грн, 5 000 грн, 19 500 грн.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 вересня 
2019 року витребувано в АТ «ПУМБ» інформацію про власника карткового 
рахунку № НОМЕР_9 та інформацію щодо надходження 5 січня 2019 року на картковий рахунок № НОМЕР_9 , відкритий в АТ «ПУМБ», грошових коштів у розмірі 20 000 грн; 16 000 грн з карткового рахунку № НОМЕР_4 
та 5 000 грн - з карткового рахунку № НОМЕР_1 , а також інформацію про зняття цих коштів з карткового рахунку № НОМЕР_9 . Витребувано 
в АТ КБ «Приватбанк» інформацію про власника карткового 
рахунку № НОМЕР_10 та інформацію щодо надходження 5 січня 
2019 року на картковий рахунок № НОМЕР_10 , відкритий в 
АТ КБ «Приватбанк», грошових коштів у розмірі 12 000 грн з карткового рахунку 
№  НОМЕР_4 та 18 000 грн - з карткового 
рахунку № НОМЕР_1 , а також інформацію про зняття цих коштів 
з карткового рахунку № НОМЕР_10 ; інформацію про власника карткового рахунку № НОМЕР_11 та інформацію надходження 5 січня 2019 року на картковий рахунок № НОМЕР_11 , відкритий в АТ КБ «Приватбанк», грошових коштів у розмірі 19 500 грн з карткового рахунку № НОМЕР_1 , а також інформацію, про зняття цих коштів з карткового 
рахунку № НОМЕР_11 .
З витребуваної інформації суди попередніх інстанцій встановили, що банківська картка № НОМЕР_9 випущена на ім`я ОСОБА_2 , який проживає на АДРЕСА_1 та зареєстрований на АДРЕСА_2 . 
Власник картки № НОМЕР_10 ОСОБА_3 , який проживає на АДРЕСА_3 . 5 січня 2019 року о 19 год36 хв на картку зараховано 11 940 грн, 12 000 (60 грн комісія банку); о 19 год50 хв на картку зараховано 17 910 грн, 18 000 (90 грн комісія банку). Вказані кошти того ж дня з картки зняті або витрачені у місті Слов`янськ. 
Власник картки № НОМЕР_11 ОСОБА_4 , яка зареєстрована на АДРЕСА_4 .  
5 січня 2019 року на картку зараховано 19 402,50 грн, 19 500,грн (97,50 грн комісія банку), того ж дня кошти зняті у місті Волноваха.
З наданого позивачем висновку спеціаліста у сфері інформаційних 
технологій № 2-19 від 14 березня 2019 року суди встановили, що з телефону позивача «Samsung SM-J500H» 5 січня 2019 року операції за банківськими картками 
№ НОМЕР_1 , № НОМЕР_4 не проводилися; в пам`яті телефону відсутні записи про надсилання інформації про номери карток позивача, CVV кодів або термін їх дії (03/21, 03/23); реєстраційних даних для входу до облікового запису «My vodafone» та «Ощад 24/7» не виявлено; в пам`яті телефону не виявлено записів про використання ІР адреси НОМЕР_5 ; також не виявлено записів про вхідні смс-повідомлення за 5 січня 2019 року з пін-кодами, які можуть бути використані для проведення операцій в мережі інтернет; в телефоні не виявлено файлів встановлення додатків «Ощад 24/7» або «Роrtmone» чи відвідування веб-ресурсу «www.portmone.com».
З пояснень допитаного в якості спеціаліста ОСОБА_5 , який складав вказаний висновок, судами попередніх інстанцій встановлено, що при проведенні дослідження він мав повний доступ до даних, наявних в телефоні, а також видалених даних. Для дослідження використовувалась ліцензоване програмне забезпечення X-WAYS.
Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 липня 2020 року та постанова Волинського апеляційного суду від 1 жовтня 2020 року оскаржені заявником в частині визнання недійсними трансакції із зарплатної 
картки №  НОМЕР_1 АТ «Ощадбанк» виданої на ім`я   ОСОБА_1 щодо переказу 5 січня 2019 року коштів у розмірі 18 000 грн, 5 000 грн, 19 500 грн; зобов`язання АТ «Ощадбанк» зарахувати на зарплатну картку №  НОМЕР_3 , видану на ім`я   ОСОБА_1 , 42 500 грн неправомірно перерахованих коштів; визнання недійсними трансакції з кредитної картки № НОМЕР_4, 
виданої на ім`я    ОСОБА_1 , щодо переказу 5 січня 2019 року коштів 
у розмірі 20 000 грн, 16 000 грн, 12 000 грн; зобов`язано АТ «Ощадбанк» зарахувати на кредитну картку №  НОМЕР_4   АТ «Ощадбанк»,видану на 
ім`я    ОСОБА_1 , 48 000 грн неправомірно перерахованих коштів, 495 грн комісії, 1 435,20 грн комісії за отримання готівки, 1 142,32 грн процентів за користування кредитною лінією, та не оскаржені в частині відмови у задоволенні позовних вимог, тому відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України вказані судові рішення підлягають перегляду судом касаційної інстанції виключно в оскаржуваній частині.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши додержання судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права в межах вимог та доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на таке.
Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
За договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (частина перша статті 1066 ЦК України).
Статтею 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобов`язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.
Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з пунктом 1.27 частини першої статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.
Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу (пункт 1.4 частини першої статті 1 цього Закону).
Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі (абзац третій пункту 1.24 частини першої статті 1 цього Закону).
Користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень (пункт 14.12 статті 14 цього Закону).
Відповідно до частин сьомої, дев`ятої розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України 
від 5 листопада 2014 року № 705 (чинним на час виникнення оспорюваних операцій), Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.
Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.
Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.
Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.
Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.
Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності безспірних доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України 
від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, постановах Верховного Суду 
від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17), 
від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), 
від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16-ц 
(провадження № 61- 30583св18), від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19 (провадження № 61-1035св21), від 29 серпня 2022 року у справі № 532/1349/19 (провадження № 61-6887св21) від 31 липня 2024 року у справі № 953/5904/22 (провадження № 61-8452св23).
Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У частинах першій, шостій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суди попередніх інстанцій, встановивши, що позивач не вчиняв дій, спрямованих на списання чи переказ коштів з його карткового рахунка, а відповідач не надав безспірних доказів на підтвердження вчинення позивачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за вказаними картковими рахунками, дійшли правильного висновку про задоволення вимог позову в оскаржуваній заявником частині щодо визнання недійсними вказаних трансакцій та повернення ОСОБА_1 таких коштів, які безпідставно списані з його рахунків.
Висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10 липня 2019 року 
у справі № 522/22780/15-ц (провадження № 61-23040св18), від 28 серпня 2019 року у справі № 127/9899/17-ц (провадження № 61-28261св18), від 17 червня 2020 року 
у справі № 201/15185/16-ц (провадження № 61-41264св18) від 20 листопада 
2019 року у справі № 164/1323/16-ц (провадження № 61-33779св18), від 6 листопада 2019 року у справі № 201/8087/16-ц (провадження № 61-16694св18) від 1 липня 2020 року у справі № 712/9107/18 (провадження № 61-9877св19) від 3 червня 
2020 року у справі № 462/5573/16-ц (провадження № 61-37854св18) від 9 жовтня 2019 року у справі № 545/3918/16-ц (провадження № 61-28615св18), на які посилається заявник у касаційній скарзі, не суперечать висновкам судів попередніх інстанцій, оскільки у цій справі встановлено нерозголошення позивачем конфіденційної інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Крім того, не може бути застосований висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 27 квітня 2020 року у справі № 335/2108/17 
(провадження № 51-6560км19), щодо дослідження висновку експерта у кримінальному провадженні, а не висновку спеціаліста у цивільному провадженні.
Доводи касаційної скарги про те, що позивач передав третім особам конфіденційну інформацію (код 2440), який надійшов на його фінансовий номер, вказаний в укладених з банком договорах, не знайшли свого підтвердження та зводяться до незгоди заявника з наданою судами оцінкою звукозапису розмови   ОСОБА_1 з представником банку.
Аргументи касаційної скарги про те, що відповідач не несе відповідальності за проведення спірних операцій, тому що позивач звернувся до банку з повідомленням про шахрайські операції (спірні трансакції) та блокування карткових рахунків після проведення таких операцій, колегія суддів відхиляє, оскільки судами попередніх інстанції не встановлено, що дії чи бездіяльність позивача сприяли втраті інформації, яка дає змогу ініціювати такі платіжні операції.
Касаційний суд відхиляє посилання заявника на те, що висновок спеціаліста № 2-19 від 14 березня 2019 року є неналежним доказом у цій справі, оскільки відповідач не заявляв клопотання про проведення експертизи та не спростував відомості, які викладено у висновку спеціаліста, надавши відповідні докази.
Доводи банку про безпідставне врахування судами попередніх інстанцій наданих спеціалістом ОСОБА_5 пояснень, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають та зводяться до переоцінки доказів у справі.
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 
124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року 
у справі № 905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав».
З огляду на викладене, посилання банку в скарзі на те, що ОСОБА_1 обрав неправильний спосіб захисту своїх прав, зводяться до незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями, оскільки обраний позивачем спосіб захисту спрямований на відновлення порушеного права та не суперечить закону.
Оскаржувані судові рішення відповідають критеріям законності та обґрунтованості.
За таких обставин, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, дійшов висновку про відсутність підстав для скасування вказаних судових рішень в оскаржуваній частині, оскільки вони ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної 
скарги банкубез задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 липня 2020 року та постанови Волинського апеляційного суду 
від 1 жовтня 2020 року- без змін.
Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
Враховуючи те, що ухвалою Верховного Суду від 23 жовтня 2020 року зупинено дію рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 липня 2020 року в оскаржуваній частині до закінчення касаційного провадження, дія судового рішення на підставі частини третьої статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.
Щодо клопотання представника АТ «Ощадбанк» - адвоката Поперецького О. В. про наявність підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду
У жовтні 2020 року разом з касаційною скаргою представник АТ «Ощадбанк» -адвокат Поперецький О. В. звернувся до суду касаційної інстанції з клопотанням про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, яке мотивовано тим, що дана справа містить виключну правову проблему та є необхідність формування єдиної правозастосовчої практики з таких питань: 
- з якого моменту банк несе відповідальність за несанкціоноване (протиправне) списання коштів клієнтів;
- правомірності покладення на банк відповідальності, в разі здійснення переказу коштів з карткових рахунків клієнтів з коректним введенням відправлених банком паролів, в тому числі, внаслідок їх розголошення.
Вказує, що рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 липня 2020 року та постанова Волинського апеляційного суду від 1 жовтня 2020 року прийняті без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду 
від 10 липня 2019 року у справі № 522/22780/15-ц (провадження № 61-23040св18), від 28 серпня 2019 року у справі № 127/9899/17-ц (провадження № 61-28261св18), від 6 листопада 2019 року у справі № 201/8087/16-ц (провадження № 61-16694св18), від 20 листопада 2019 року у справі № 164/1323/16-ц 
(провадження № 61-33779св18), від 3 червня 2020 року у справі № 462/5573/16-ц (провадження № 61-37854св18), від 17 червня 2020 року у справі № 201/15185/16-ц (провадження № 61-41264св18), від 1 липня 2020 року у справі № 712/9107/18 (провадження № 61-9877св19). 
Разом з тим, висновки, викладені у постановах Верховного Суду 
від 31 жовтня 2018 року у справі № 144/523/16-ц (провадження № 61-7386св18), від 16 жовтня 2019 року у справі № 676/2792/16-ц (провадження № 61-34233св18), 
від 20 листопада 2019 року у справі № 210/245/18-ц (провадження № 61-4352св19), не сприяють формуванню єдиної правозастосовчої практики.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає справу на розгляд палати, до якої входить така колегія, якщо ця колегія вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з цієї ж палати або у складі такої палати. Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати. Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що для передання справи на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду необхідна одночасна наявність підстав, визначених процесуальним законом, зокрема, існування виключної правової проблеми та необхідність формування єдиної правозастосовчої практики, необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів цієї ж палати або у складі такої палати, а також у складі іншої палати чи об`єднаної палати.
Наведені підстави для прийняття зазначеного процесуального рішення у цій справі відсутні; доводи, наведені щодо вказаного питання, є необґрунтованими. Верховний Суд не встановив наявності виключної правової проблеми, яка свідчила б про те, що передача цієї справи до Великої Палати Верховного Суду необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
Наведені заявником аргументи для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, в розумінні приписів частини п`ятої статті 403 ЦПК України, не є тими обставинами, що містять виключну правову проблему. Тому підстави для передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду указаної справи згідно зі статтею 403 ЦПК України відсутні. Враховуючи викладене, у задоволенні вказаного клопотання касаційний суд відмовляє.
Верховний Суд врахував, що вирішення процесуального питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду за ініціативою суду касаційної інстанції відноситься до дискреційних повноважень Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, вирішується за його розсудом та є можливим виключно у разі, якщо суд встановить для цього достатні та об`єктивно існуючі підстави, передбачені процесуальним законом.
Щодо судових витрат
Оскільки суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання представника Акціонерного товариства «Ощадбанк» 
- адвоката Поперецького Олега Володимировича про передачу 
справи № 161/6855/19 на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити. 
Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в інтересах якого діє адвокат Поперецький Олег Володимирович, залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 липня 2020 року в оскаржуваній частині та постанову Волинського апеляційного суду від 1 жовтня 2020 року залишити без змін. 
Поновити виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області 
від 20 липня 2020  року.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:  	С. О. Карпенко В. В. Сердюк І. М. Фаловська