ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
25 лютого 2025 року
м. Київ
 
справа № 310/3189/21
провадження № 61-14809св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Комунальне підприємство Бердянської міської ради «Бердянський центральний ринок»,
особа, яка подала апеляційну та касаційну скарги, - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Сідельникова Олена Леонідівна, на ухвалу Запорізького апеляційного суду
від 16 жовтня 2024 року у складі колегії суддів: Гончар М. С., Кочеткової І. В., Подліянової Г. С.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Комунального підприємства Бердянської міської ради «Бердянський центральний ринок» (далі - КП БМР «Бердянський центральний ринок»), в якому просив визнати незаконним наказ директора КП БМР «Бердянський центральний ринок» ОСОБА_2 за № 13 від 18 січня 2021 року «Про накладення дисциплінарного стягнення на юрисконсульта ОСОБА_1» та скасувати його; визнати незаконним наказ директора КП БМР «Бердянський центральний ринок» ОСОБА_2 за № 63-к
від 22 березня 2021 року про припинення трудового договору, звільнення юрисконсульта ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини першої
статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у зв`язку зі скороченням штату та поновити ОСОБА_1 на посаді юрисконсульта
з 22 березня 2021 року; стягнути з КП БМР «Бердянський центральний ринок» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період
з 22 березня 2021 року та на момент ухвалення рішення суду про поновлення на роботі (посаді) без урахування суми податків, страхових та інших обов`язкових платежів (вимога буде уточнена після отримання відомостей про нараховану заробітну плату); стягнути з КП БМР «Бердянський центральний ринок» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду на суму 70 000,00 грн; стягнути з КП БМР «Бердянський центральний ринок» на користь ОСОБА_1 судові витрати
у справі.
Позовну заяву обґрунтовано тим, що він займав посаду юрисконсульта у КП БМР «Бердянський центральний ринок» із 2008 року.
У 2021 році змінилось керівництво підприємства і позивач зазнав переслідувань, тиску з метою його наступного звільнення. Неодноразово йому пропонували звільнитися за власним бажанням. Після відмови, адміністрація відповідача почала створювати умови для незаконного притягнення до дисциплінарної відповідальності, «звільнення за статтею».
Все це супроводжувалось моральним переслідуванням на робочому місці, створенням нестерпних та небезпечних умов праці.
Наказом від 22 грудня 2020 року за № 65 «Про проведення службового розслідування» створено комісію з проведення службового розслідування.
Службовим розслідуванням встановлено, що нібито «юрисконсульт допустив порушення обов`язків покладених на нього посадовою інструкцією та підтверджене наказом директора підприємства, що призвело до збитків на комунальному підприємстві, допустив кримінально каране діяння, передбачав можливість настання шкідливих наслідків своєї поведінки, але легковажно розраховував на їх відвернення».
На підставі вказаного акта 18 січня 2021 року виданий наказ про накладення дисциплінарного стягнення на юрисконсульта ОСОБА_1 у вигляді догани.
Після того, як позивач відмовився звільнитися за власним бажанням, на нього почався тиск з боку нових посадових осіб підприємства з метою звільнення ОСОБА_1 .
Окрім того, 18 січня 2021 року ОСОБА_1 заблокували доступ до свого робочого місця. При цьому помічник директора зазначив, що наразі робочого місце ОСОБА_1 буде на складі, тобто у підсобному приміщенні, де відсутні не те, що умови для виконання службових обов`язків, а взагалі можливість безпечного перебування (відсутні умови праці, відсутнє опалення, відсутній доступ до мережі Інтернет, місце для зберігання робочих документів, тощо).
Одночасно, 16 січня 2021 року за № 11 виданий наказ «Про скорочення чисельності та штату працівників». Згідно із цим наказом, зокрема, була виведена із штатного розпису одна посада юрисконсульта.
19 січня 2021 року наказом № 14 «Про скорочення штату», із 23 березня 2021 року була скорочена посада юрисконсульта із вивільненням із займаної посади юрисконсульта ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини першої
статті 40 КЗпП України.
25 січня 2021 року, з метою притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та створення умов для винесення догани з метою наявності нібито системного порушення трудової дисципліни та наступного звільнення за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України, виданий другий наказ про проведення службового розслідування за № 17.
Але після заперечень позивача, службове розслідування за наказом від 25 січня 2021 року № 17 проведене не було.
Позивач наполягав, що скорочення його посади відбулося із порушенням
КЗпП України.
Йому не було запропоновано усі вакансії, інші посади, робота, що з`явилися на підприємстві, з дня попередження і до дня звільнення, а час звільнення
ОСОБА_1 , тобто 22 березня 2020 року його взагалі не ознайомлювали
з вакантними посадами на підприємстві, хоча вони були.
Відповідно до частини другої статті 43 КЗпП України у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.
Як вбачається з подання, жодних обґрунтувань стосовно ОСОБА_1 воно не містить.
Згоду на звільнення ОСОБА_1 з посади профспілка не надавала. При цьому такого поняття «як мовчазна згода профспілкового комітету» закон не містить. Також зазначав, що при скороченні штату було порушено його переважне право на залишення на роботі.
Наказом від 22 березня 2021 року № 63-к із ОСОБА_1 був припинений трудовий договір у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі пункту 1 частини статті 40 КЗпП України.
Позивач вважав, що його притягнуто до дисциплінарної відповідальності та звільнено незаконно, із порушенням його переважного права на залишення на роботі та процедури звільнення.
Рух справи у судах
Суди розглядали справу неодноразово.
Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 грудня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано незаконним наказ директора КП БМР «Бердянський центральний ринок» ОСОБА_2 від 18 січня 2021 року № 13 «Про накладення дисциплінарного стягнення на юрисконсульта ОСОБА_1 » та скасовано його.
Визнано незаконним та скасовано наказ директора КП БМР «Бердянський центральний ринок» ОСОБА_2 від 22 березня 2021 року № 63-к про припинення трудового договору, звільнення юрисконсульта ОСОБА_1 на підставі
пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату та поновлено ОСОБА_1 на посаді юрисконсульта з 22 березня 2021 року.
Стягнуто з КП БМР «Бердянський центральний ринок» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 22 березня 2021 року до 06 грудня 2021року (на момент ухвалення рішення суду) в розмірі 79 887,00 грн без урахування суми податків, страхових та інших обов`язкових платежів.
Стягнуто з КП БМР «Бердянський центральний ринок» на користь ОСОБА_1 на відшкодування завданої моральної шкоди 10 000,00 грн.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що комісію не можна вважати такою, що утворена відповідно до законодавства України, її склад не є правочинним, а тому акт службового розслідування не може бути належним та допустимим доказом вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку. Суд зазначив, що оспорюваний наказ від 18 січня 2021 року № 13 «Про накладення дисциплінарного стягнення на юрисконсульта ОСОБА_1 » не містить жодних посилань про порушення позивачем посадової інструкції, правил внутрішнього трудового розпорядку, наказів підприємства, розпоряджень керівника та не зазначено, які посадові обов`язки порушив позивач та в чому полягає суть допущеного порушення трудової дисципліни. Юрисконсульти ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мали рівні умови продуктивності праці і кваліфікації, а тому звільнення
ОСОБА_1 відбулося із порушенням статті 42 КЗпП України. Звільнення ОСОБА_1 відбулося раніше місячного строку, встановленого
статтею 43 КЗпП України, та без згоди профспілкового комітету.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 червня 2023 року відновлено втрачене судове провадження у цивільній справі ЄУН 310/3189/21 за позовом ОСОБА_1 до КП БМР «Бердянський центральний ринок» про визнання наказу про накладання дисциплінарного стягнення незаконним та його скасування, про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди в частині таких документів: позовна заява ОСОБА_1 ; наказ директора КП БМР «Бердянський центральний ринок» ОСОБА_2 від 18 січня 2012 року № 13 «Про накладання дисциплінарного стягнення на юрисконсульта ОСОБА_1»; наказ директора КП БМР «Бердянський центральний ринок» ОСОБА_2 від 22 березня 2021 року № 63-к «Про припинення трудового договору»; наказ КП БМР «Бердянський центральний ринок» від 16 січня 2021 року № 11 «Про скорочення чисельності та штату працівників»; наказ КП БМР «Бердянський центральний ринок» від 19 січня
2021 року № 14 «Про скорочення штату»; повідомлення від 19 січня 2021 року № 18 «Про заплановане вивільнення»; повідомлення від 10 березня 2021 року № 69; відзив на позовну заяву з додатками; рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 грудня 2021 року.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 12 вересня 2023 року за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 грудня 2021 року в цій справі залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції як таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, вважав його законним і обґрунтованим і не знайшов підстав для скасування.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 квітня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Запорізького апеляційного суду від 12 вересня 2023 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Верховний Суд направив справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, оскільки переглядаючи рішення суду першої інстанції за скаргою ОСОБА_2 (із
27 листопада 2020 року він є директором КП БМР «Бердянський центральний ринок»), який не брав участі у справі, апеляційний суд не з`ясував та не зробив висновків із приводу того, чи вирішувалися судом першої інстанції питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки саме ОСОБА_2 , який це рішення оскаржив. Тому апеляційний суд передчасно залишив без змін рішення суду першої інстанції за апеляційною скаргою ОСОБА_2 .
Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 16 жовтня 2024 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 закрито на підставі
пункту 3 частини першої статті 362 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Апеляційний суд закрив апеляційне провадження у справі, оскільки дійшов висновку, що рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області
від 06 грудня 2021 року питання про права та обов`язки ОСОБА_2 не вирішувалось. Само по собі у подальшому винесення розпорядження в. о. Бердянського міського голови, секретарем Бердянської міської ради від 21 січня 2021 року № 20-р «Про звільнення директора КП БМР «Бердянський центральний ринок» ОСОБА_2 та розірвання укладеного з ним контракту до закінчення строку його дії», у тому числі з підстав «…одноразового грубого порушення трудових обов`язків директором КП БМР «Бердянський центральний ринок» ОСОБА_2, яке виразилось у незаконному звільненні юрисконсульта КП БМР «Бердянський центральний ринок» ОСОБА_1 згідно з наказом від 22.03.2021 року № 63-к «Про припинення трудового договору», рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06.12.2021 року по справі № 310/3189/21 з відміткою про набрання законної сили 13.01.2022 року …», з яким (розпорядженням) ОСОБА_2 на теперішній час не згодний та оскаржує у судовому порядку в іншій цивільній справі, не може свідчити і не свідчить про порушення будь-яких прав ОСОБА_2 саме оскаржуваним ним у цій справі № 310/3189/21 рішенням районного суду, яким питання про його права та обов`язки не вирішувалось.
У відповідь на доводи ОСОБА_2 про те, що він позбавлений можливості будь-яким іншим чином оскаржити рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 грудня 2021 року у справі, окрім як особисто подати апеляційну скаргу, апеляційний суд вказав:
заявник, обіймаючи посаду директора (керівника) відповідача у цій справі -
КП БМР «Бердянський центральний ринок», під час всього розгляду цієї справи судом першої інстанції та строку на апеляційне оскарження рішення суду
від 06 грудня 2021 року у цій справі і до 21 січня 2022 року, так як він був звільнений з посади директора (керівника) відповідача КП БМР «Бердянський центральний ринок», хоча і до закінчення дії контракту, шляхом винесення розпорядження в.о. Бердянського міського голови, секретарем Бердянської міської ради від 21 січня 2021 року № 20-р, тобто вже через 1,5 місяці після складання повного тексту оскаржуваного рішення суду першої інстанції
у справі - 13 грудня 2021 року, мав право і можливість:
1) бути представником відповідача КП БМР «Бердянський центральний ринок»
у суді першої інстанції у цій справі, у тому числі в порядку самопредставництва;
2) як представник відповідача в порядку самопредставництва ОСОБА_2 мав право та можливість надавати суду першої інстанції у цій справі відзив на позов позивача, надавати будь-які письмові та усні пояснення у цій справі, у тому числі
у судових засіданнях у суді першої інстанції;
3) заявляти клопотання про залучення його як фізичної особи - директора (керівника) відповідача як третьої особи у цій справі, чи самостійно вступати у цю справу у суді першої інстанції як третя особа, яка не заявляє позовні вимоги,
у порядку статті 53 ЦПК України;
4) ОСОБА_2 також мав і міг можливість оскаржити рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 грудня 2021 року у справі №310/3189/21 у випадку незгоди з ним:
4.1) самостійно в порядку самопередставництва відповідача КП БМР «Бердянський центральний ринок»,
4.2) зобов`язати юристів підприємства - відповідача у цій справі КП БМР «Бердянський центральний ринок» це зробити;
4.3) винайняти інших адвокатів на свій розсуд, які могли не бути юристами підприємства, - відповідача у цій справі КП БМР «Бердянський центральний ринок» для подачі апеляційної скарги від імені відповідача в установленому
ЦПК України порядку;
проте ОСОБА_2 , як особа, що не приймала участі у справі у суді першої інстанції, не скористався всіма зазначеними переліченими цивільними процесуальними правами, передбаченими ЦПК України.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
 
ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Сідельникова О. Л., у листопаді 2024 року через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду
з касаційною скаргою на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 16 жовтня 2024 року в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 порушує його права на справедливий суд та позбавляє можливості захистити свої трудові права. Підставами для звільнення ОСОБА_2 є, зокрема рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 грудня 2021 року у цій справі. Очевидним є факт вирішення судом першої інстанції питання про права та законні інтереси ОСОБА_2 , оскільки і у мотивувальній частині, і в резолютивній частинах рішення місцевого суду вказано на нібито незаконність наказу про звільнення юрисконсульта ОСОБА_1 , який підписано ОСОБА_2 ; судом першої інстанції нібито встановлено незаконність дій ОСОБА_2 , що спричинило його звільнення. Заявник довів, що рішення суду мало для нього негативні наслідки у вигляді звільнення за грубе порушення трудового законодавства, про що зазначено в апеляційній скарзі. Апеляційний суд неправильно вказав, що ОСОБА_2 мав можливість заявити клопотання про залучення його як фізичної особи - директора (керівника) відповідача як третьої особи у цій справі, чи самостійно вступити у цю справу у суді першої інстанції як третя особа, яка не заявляє позовні вимоги, у порядку
статті 53 ЦПК України, оскільки Верховний Суд неодноразово доходив висновку про те, що посадова особа юридичної особи не може бути учасником справи про поновлення на роботі звільненого працівника; на момент розгляду справи в суді першої інстанції спірні правовідносини у цій справі не впливали на права заявника особисто, ОСОБА_2 не знав та не міг знати, що рішення у цій справі будь-яким чином вплине на його права.
 
Відзиви на касаційну скаргу станом на час розгляду справи Верховним Судом не надходили.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями касаційна скарга ОСОБА_2 передана на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д.
Ухвалою Верховного Суду від 14 листопада 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху, для усунення недоліків касаційної скарги, зокрема, сплати судового збору.
Ухвалою Верховного Суду від 28 листопада 2024 року відкрито касаційне оскарження у справі (з підстав, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України), витребувано матеріали справи № 310/3189/21 із Жовтневого районного суду м. Запоріжжя та встановлено учасникам справи строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.
У грудні 2024 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи
№ 310/3189/21.
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,                         є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених             у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи                                 з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення,                                а оскаржувана ухвала апеляційного суду - без змін, оскільки її ухвалено
з додержанням норм процесуального права.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ОСОБА_1 займав посаду юрисконсульта у КП БМР «Бердянський центральний ринок» з 2008 року.
 
Із 27 листопада 2020 року на посаду директора КП БМО «Бердянський центральний ринок» призначений ОСОБА_2 згідно з розпорядженням міського голови
№ 321-р.
 
На підставі акта службового розслідування 18 січня 2021 року наказом № 13 «Про накладення дисциплінарного стягнення на юрисконсульта ОСОБА_1 » до позивача за порушення трудової дисципліни застосовано стягнення у вигляді догани.
 
Наказом від 19 січня 2021 року № 14 «Про скорочення штату» з 23 березня
2021 року скорочена посада юрисконсульта з вивільненням із займаної посади юрисконсульта ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.
 
Наказом від 22 березня 2021 року № 63-к із ОСОБА_1 припинений трудовий договір у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.
 
Правове регулювання та мотиви, з яких виходить Верховний Суд
 
Відповідно до частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
У статті 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.
 
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (частина перша статті 352 ЦК України).
 
Суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося (пункт 3 частини першої статті 362 ЦПК України).
 
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (пункт 4 частини третьої статті 376 ЦПК України).
 
Аналіз вказаних норм дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. У разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.
 
У справі, яка є предметом касаційного провадження, первинним для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 - особи, яка не брала участі у розгляді цієї справи,
є з`ясування апеляційним судом тієї обставини, чи вирішував суд при постановленні оскаржуваного рішення питання про його права, інтереси, та (або) обов`язки, чи встановлює, змінює, обмежує, або припиняє права та/або обов`язки заявника оскаржуване рішення суду першої інстанції.
 
Тільки у разі, якщо апеляційний суд встановить підстави, передбачені частиною першою статті 352 ЦПК України, що підтверджують право особи, яка не брала участь у справі, на апеляційне оскарження рішення, суд апеляційної інстанції переглядає справу в апеляційному порядку за апеляційної скаргою такої особи.
 
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що коли в апеляційному порядку переглядається судове рішення за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у розгляді справи, то суд апеляційної інстанції передусім має з`ясувати те, чи дійсно таке рішення суду першої інстанції стосується прав та інтересів такої особи, та виключно у тому разі, якщо суд встановить, що таке рішення стосується прав та інтересів особи, яка не брала участі у справі, суд має надати оцінку іншим доводам щодо невідповідності рішення суду вимогам законності та обґрунтованості.
 
Верховний Суд наголошує, що вирішення питання, чи стосується рішення суду першої інстанції прав та інтересів особи, яка не була залучена до участі справі,                   є першорядним завданням для апеляційного суду та виключно у разі встановлення, що рішення суду першої інстанції порушує права та інтереси особи, яка подала апеляційну скаргу, апеляційний суд наділений повноваженнями здійснювати перегляд по суті рішення суду першої інстанції у апеляційному порядку, у тому числі перевіряти дотримання судом правил про підвідомчість спору. Натомість у разі, якщо апеляційний суд встановить, що рішення суду першої інстанції не порушує прав та інтересів особи, яка звернулася із апеляційною скаргою, апеляційне провадження підлягає закриттю та, відповідно, рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.
 
Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду, викладеною у постанові
від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц, а також із правовою позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду, викладеною у постанові від 16 січня 2020 року у справі № 925/1600/16.
 
У постанові Верховного Суд від 10 вересня 2021 року у справі № 1522/29828/12 (провадження № 61-6594св21) вказано, що «у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті».
 
Статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем.
 
Суди установили, що з 27 листопада 2020 року ОСОБА_2 обіймав посаду директора КП Бердянської міської ради «Бердянський центральний ринок». Як сам вказував заявник в апеляційній скарзі, розпорядженням міського голови
від 21 січня 2022 року № 20-р розірвано укладений з ним контракт до закінчення строку його дії та звільнено з посади директора КП Бердянської міської ради «Бердянський центральний ринок».
 
Таким чином, апеляційний суд, після відкриття апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , з урахуванням обов`язкових вказівок Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2024 року у цій справі, установив, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції не вирішувалось питання щодо його прав та обов`язків, з чим колегія суддів погоджується, а доводи касаційної скарги не спростовують. Ні мотивувальна, ні резолютивні частини рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 грудня 2021 року не містять суджень про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_2 .
 
Аргументи касаційної скарги про те, що рішення районного суду мало для нього негативні наслідки у вигляді звільнення за грубе порушення трудового законодавства, не свідчать про неправильність висновків апеляційного суду, оскільки рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області
від 06 грудня 2021 року визнано незаконним та скасовано накази КП БМР «Бердянський центральний ринок», поновлено ОСОБА_1 на посаді юрисконсульта КП БМР «Бердянський центральний ринок» із 22 березня 2021 року, стягнуто з КП БМР «Бердянський центральний ринок» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодовано завдану моральну шкоду. ОСОБА_2 підписував скасовані накази як уповноважена особа (директор) 
КП БМР «Бердянський центральний ринок», представляючи інтереси саме юридичної особи (роботодавця).
 
Судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про її права та обов`язки. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що випливають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.
 
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13 січня 2021 року
у справі № 466/5766/13-ц (провадження № 61-13912св20), від 29 червня 2021 року у справі № 201/751/14-ц (провадження № 61-1490св21), від 15 вересня 2021 року
у справі № 712/13890/15 (провадження № 61-6202св21), від 15 вересня 2023 року
у справі № 756/9793/20 (провадження № 61-5524св23) та інших.
 
З огляду на викладене, право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судом рішення певним чином впливає на їхні права та обов`язки, завдає шкоди, що може виражатися у несприятливих для них наслідках.
 
Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи впливає оскаржуване судове рішення безпосередньо на інтереси та (або) обов`язки заявника, та лише після встановлення таких обставин вирішити питання про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що ухвалене судом першої інстанції рішення не впливає на інтереси та (або) обов`язки заявника, - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.
 
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.
 
Посилання на те, що визнання незаконним наказу про звільнення працівника може бути підставою для притягнення ОСОБА_2 до матеріальної відповідальності за пунктом 8 статті 134 КЗпП України, зводяться до припущень та не може бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали апеляційного суду.
 
Верховний Суд не погоджується із доводами касаційної скарги про те, що
у контексті спірних правовідносин посадова особа юридичної особи не може бути учасником справи про поновлення на роботі звільненого працівника. У постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 661/2744/19, на яку посилається заявник, суд касаційної інстанції закрив провадження у справі
в частині позовних вимог до відповідача - виконуючої обов`язки директора ЗОШ № 10 Новокаховської МР - заступника директора з навчально-виховної роботи. Окрім цього, апеляційний суд правильно звернув увагу, що ОСОБА_2 під час усього розгляду справи у суді першої інстанції, обіймаючи посаду директора КП БМР «Бердянський центральний ринок», мав можливість брати участь у її розгляді у порядку самопредставництва юридичної особи.
 
Доводи касаційної скарги про те, що висновки суду апеляційної інстанції суперечать правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах
від 20 листопада 2019 року у справі № 0917/443/2012, від 13 липня 2022 року
у справі № 2-998/2003, від 06 жовтня 2021 року у справі № 2-12341/10, не заслуговують на увагу, оскільки викладені у наведених судових рішеннях Верховного Суду правові висновки, на які посилається заявник, стосуються загальних засад застосування пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України,
і фактичні обставини у наведених справах є відмінними від обставин у справі, яка переглядається. Висновки апеляційного суду у цій справі не суперечать наведеним постановам Верховного Суду.
 
Обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження апеляційного суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні апеляційним судом були дотримані норми процесуального права.
 
Незгода заявника із судовим рішенням, висновками щодо встановлених обставин та оцінкою доказів не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
 
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
 
ЄСПЛ зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи           (§ 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00). Оскаржувана ухвала апеляційного суду відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення                 у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, Верховний Суд виходить  з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як                           у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені                       у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків апеляційного суду.
 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
 
Верховний Суд, застосувавши правило частини третьої статті 401 ЦПК України, вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу апеляційного суду - без змін.
 
Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку
з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає. Витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на особу, яка подала касаційну скаргу.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Сідельникова Олена Леонідівна, залишити без задоволення.
 
Ухвалу Запорізького апеляційного суду від 16 жовтня 2024 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,  є  остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:	І. Ю. Гулейков	
 	       	
 	Р. А. Лідовець	
 	       	
 	Д. Д. Луспеник