УХВАЛА
29 січня 2025 року
м. Київ
справа № 592/11567/23
провадження № 51-334 ск 24
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої                          ОСОБА_2,
суддів                                   ОСОБА_3, ОСОБА_4,
розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_1 на судове рішення щодо неї,
встановив:
У поданій скарзі засуджена ОСОБА_1 порушує питання про перегляд у касаційному порядку судового рішення щодо неї.
Перевіривши скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що її подано без додержання вимог пунктів 3, 4, 5 ч. 2 та ч. 5 цієї статті.
Так, у касаційній скарзі, зокрема, зазначаються: судове рішення, що оскаржується, обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення, вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції, також до касаційної скарги додаються копії судових рішень, які оскаржуються.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Проте наведених положень процесуального закону засудженою не дотримано.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджена подала її на вирок Полтавського апеляційного суду у справі № 592/11567/23, однак, згідно даних з Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - ЄДРСР), рішення цього суду від 18 вересня 2024 року щодо ОСОБА_1 постановлено у формі ухвали, при цьому у прохальній частині касаційної скарги засуджена просить скасувати вирок у справі № 592/11567/23. Отже на виконання вимог п. 3 ч. 2 ст. 424 КПК слід зазначити судове рішення (судові рішення), що оскаржується.
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для їх скасування або зміни і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи обґрунтувавши їх.
Обґрунтування доводів касаційної скарги має узгоджуватися з положеннями ч. 1 ст. 438 КПК, згідно з якими підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК). 
Натомість засуджена, оскаржуючи законність судового рішення, посилаючись на положення ч. 1 ст. 409, статей 410-411 КПК, вказує на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, не погоджується з оцінкою доказів що, з огляду на положення ст. 433 КПК не може бути предметом перевірки суду касаційної інстанції. Разом з тим, не обґрунтовує підстав передбачених ч. 1 ст. 438 КПК.
Крім того, вирок щодо засудженої ОСОБА_1 був предметом перевірки в порядку апеляційної процедури. Однак засуджена не зазначає, яких саме порушень припустився суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок місцевого суду щодо неї, з огляду на положення статей 94, 370, 404, 405, 412, 413, 414, 419 КПК, не вказує, які доводи сторони захисту залишились поза увагою цього суду, обмежившись лише загальними посиланнями в мотивувальній частині скарги на незгоду з рішенням апеляційного суду.
Також, як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджена не погоджується з рішенням суду апеляційної інстанції, однак у її прохальній частині просить скасувати лише вирок у справі № 592/11567/23, який, згідно даних з ЄДРСР, постановлений місцевим судом 28 листопада 2023 року. 
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити вимоги особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, яке рішення має прийняти суд касаційної інстанції. Такі вимоги мають узгоджуватися з положеннями ч. 1 ст. 436 КПК, за змістом якої, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.
 
Однак касаційна скарга ОСОБА_1 у частині вимоги до суду касаційної інстанції не відповідає положенням цієї норми права.
Також, відповідно до ч. 5 ст. 427 КПК до касаційної скарги додаються копії судових рішень, що оскаржуються. 
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити касаційну скаргу без руху й установити строк для усунення допущених недоліків.
На усунення недоліків, засудженій слід подати нову касаційну скаргу.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженої ОСОБА_1 на судове рішення щодо неї залишити без руху, надавши їй п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків із дня отримання нею ухвали.
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

 
ОСОБА_2                                     ОСОБА_3                               ОСОБА_4