Номер провадження: 22-ц/813/5564/24 
Справа № 522/16952/16
Головуючий у першій інстанції Науменко А.В.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2024 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.
                        за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є правонаступниками ОСОБА_4 , до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Науменко А.В. 28 березня 2024 року у м. Одеса, -
встановила:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення майнової та моральної шкоди, в якій просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача завдану матеріальну шкоду в сумі 230000,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн., загалом 250000,00 грн.
В обґрунтування позову ОСОБА_4 зазначав, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . У 2015 році ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_2 , яка розташована над квартирою позивача, та розпочав в ній ремонтні роботи. Внаслідок проведення ОСОБА_1 ремонту своєї квартири АДРЕСА_3 з порушенням відповідних будівельних норм та стандартів, в квартирі ОСОБА_4 НОМЕР_5 з`явилися тріщини на несучих стінах, заблоковано димохід та неодноразово відбувалося залиття квартири, про що складено акти обстеження комісії ЖКС «Порто-Франківський» від 12.11.2015 року, від 08.08.2016 року та від 19.08.2016 року. В результаті пошкодження та неодноразового залиття квартири, позивачу була завдана матеріальна шкода. Крім того, у зв`язку із тим, що пошкодження та залиття квартири позивача носили систематичний характер, а відповідач відмовився від добровільного відшкодування збитків, позивач вважав, що йому була нанесена моральна шкода, компенсацію якої він оцінив в розмірі 20000,00 грн.
04.05.2022 року представник ОСОБА_4 звернулась до суду першої інстанції із заявою про зупинення провадження по справі у зв`язку зі смертю позивача.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10.10.2023 року суд залучив до участі у справі, в якості правонаступників позивача, дружину - ОСОБА_2 , та доньку - ОСОБА_3 . 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28.03.2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (правонаступників ОСОБА_4 ) було задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (правонаступників ОСОБА_4 ) майнову шкоду у розмірі 230000,00 грн., в рівних частках, а також судові витрати, що складаються із судового збору в сумі 2500,00 грн., та витрати на проведення експертних досліджень в сумі 13728,00 грн. та 6000,00 грн., в рівних частках.
У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що: відповідач у відзиві на позовну заяву заперечував факт та обставини залиття квартири позивача, відтак, висновок суду про визнання зазначеної обставини сторонами не відповідає дійсності; висновок суду про встановлення висновком експерта ОСОБА_5 №144/17 від 17.07.2017 року факту залиття квартири позивача з вини відповідача, факту заподіяння ушкоджень квартирі позивача внаслідок проведення відповідачем ремонтних робіт - не відповідає матеріалам справи та не ґрунтується на зазначеному висновку; для встановлення факту залиття квартири позивача суд послався на неналежні та недопустимі докази - Акти обстеження від 12.11.2015 року, 08.08.2016 року, 19.08.2016 року; судом не було враховано, що позивачем при переплануванні належної йому квартири було виконане втручання в інженерні комунікації: водопостачання, каналізації та газопостачання, та в результаті виконаного переобладнання були демонтовані внутрішня стіна та перегородки, перенесені інженерні комунікації водопостачання, каналізації та газопостачання.
Сторони про розгляд справи на 10.10.2024 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явились представник позивача, представник відповідача, ОСОБА_2 . 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 був власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна № 12222 від 15.01.1996 року.
ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , яка розташована поверхом вище над квартирою позивача, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
З Акту обстеження від 12.11.2015 року комісії в складі майстрів ділянки № 9 КП ЖКС «Порто-Франківський» вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 , належної ОСОБА_6 та розташованої на першому поверсі будинку, загальною площею 79,8 кв.м., працюють всі комунікації, АГВ. В коридорі, площею 7,8 кв.м. біля вхідної двері в квартиру справа на стелі та стіні вбачаються сліди залиття площею біля 2 кв.м. Ймовірною причиною залиття є ремонтні роботи, які проводяться у вищерозташованій кв. АДРЕСА_3 , належної ОСОБА_1 .
Відповідно до Акту обстеження від 08.08.2016 року комісії в складі начальника, старшого майстра та майстра ділянки № 9 КП ЖКС «Порто-Франківський», за результатами обстеження вентиляційного канала (димаря) в буд. АДРЕСА_4 , який обслуговує кв. АДРЕСА_5 та кв. АДРЕСА_3 було встановлено, що прочистити димар не уявляється можливим, оскільки він перекритий між першим та другим поверхом. Обстежити димар також не уявляється можливим, оскільки в квартирі АДРЕСА_3 проводиться капітальний ремонт, доступу до квартири немає.
З Акту обстеження від 19.08.2016 року комісії в складі начальника, старшого майстра та майстра ділянки № 9 КП ЖКС «Порто-Франківський» вбачається, що за результатами обстеження залиття кв. АДРЕСА_5 , власником якої є ОСОБА_6 , з вищерозташованої кв. АДРЕСА_3 , встановлено, що на стелі та стіні в кухні квартири вбачаються плями площею приблизно 1 кв.м. В житловій кімнаті на несучій стіні вбачається тріщина поперечного характеру, довжиною 4 м, шириною 2-3 мм. В куті несущої стіни, що примикає, вбачається тріщина довжиною 3,2 м, шириною 2-3 мм, повздовжнього характеру. В житловій кімнаті у дверному отворі несущої стіни вбачається тріщина повздовжнього характеру довжиною приблизно 0,5 м, шириною 1-2 мм. Зі слів власника квартири АДРЕСА_5 , тріщини виникли внаслідок ремонтних робіт в вищерозташованій кв. АДРЕСА_3 .
Згідно листа Управління охорони об`єктів культурної спадщини від 20.08.2015 року № х-55, під час проведення перевірки 17.08.2015 року та 19.08.2015 року встановлено проведення підготовчих робіт з бетонування плит перекриття підлоги в кв. АДРЕСА_3 . Охоронний договір з управлінням на приміщення кв. АДРЕСА_3 будівлі-пам`ятки не укладався, науково-проектна документація на проведення робіт в приміщеннях кв. АДРЕСА_3 на розгляд управління не надходила, дозвіл на проведення робіт не надався.
З листа ДАБІ України від 18.08.2016 року № 40-22-(90-9) 8139 вбачається, що у єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відсутня інформація про початок виконання підготовчих та будівельних робіт в кв. АДРЕСА_2 .
В матеріалах справи також наявні відеозапис та фотофіксація проведення ремонтних робіт в кв. АДРЕСА_2 та наявних пошкоджень в кв. АДРЕСА_5 .
Судом першої інстанції встановлено та учасникам справи не заперечується факт залиття кв. АДРЕСА_1 , а також факт виконання будівельних робіт в квартирі АДРЕСА_2 .
З висновку експерта № 144/17 судової будівельно-технічної експертизи ОСОБА_5 від 17.07.2017 року вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 наявні суттєві пошкодження приміщень квартири (плями жовтого та бурого кольору на стелі та стінах, повздовжні та поперечні тріщини тощо), які негативно впливають на подальшу експлуатацію конструкцій в цілому. Однак, встановити причину пошкоджень та руйнувань квартири або встановити прямий причинно-наслідковий зв`язок між вказаними пошкодженнями та будівельними роботами, що виконуються в квартирі АДРЕСА_6 , експерт вважав неможливим. Причин деформацій в квартирі встановлено декілька: замокання основи фундаментів житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 ; неперіодичність проведення поточного та капітального ремонту будинку; виконання будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_7 .
Вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень квартири АДРЕСА_1 внаслідок залиття, визначена у розмірі 11095,00 грн. Розмір завданої матеріальної шкоди квартирі АДРЕСА_1 внаслідок залиття, встановлений у сумі 10188,00 грн.
Висновком експерта № 18-2403/2404 від 17.04.2020 року ОСОБА_7 встановлено, що пошкодження та дефекти в приміщеннях «1, 2, 3, 5» кв. АДРЕСА_1 утворилися внаслідок двох причин: затоки (залиття) прим. «1, 2, 3, 5» кв. АДРЕСА_8 , та проведення реконструкції в кв. АДРЕСА_2 , яка включає улаштування нового незалежного монолітного сталезалізобетонного міжповерхового перекриття 1-го поверху над існуючим дерев`яним перекриттям з фізичним зносом 45 %.
Вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень кв. АДРЕСА_1 унаслідок механічного впливу, складає 135390,00 грн. Розмір завданої матеріальної шкоди квартирі АДРЕСА_1 унаслідок механічного впливу, встановлений у сумі 126054,00 грн.
Надаючи оцінку двом експертизам, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вони є взаємодоповнюючими та дають можливість встановити обставини, які входять до предмету доказування у даній справі. Експертиза № 144/17 ОСОБА_5 дала відповідь на питання про пошкодження квартири позивача внаслідок залиття, а експертизою № 18-2403/2404 ОСОБА_7 встановлені наслідки механічного впливу під час здійснення відповідачем ремонтно-будівельних робіт. Крім того, в експертизі ОСОБА_7 встановлений прямий причинно-наслідковий зв`язок між пошкодженнями в квартирі позивача АДРЕСА_5 та будівельними роботами, що виконувалася в квартирі відповідача № 10, про неможливість встановлення якого зазначав експерт ОСОБА_5 .
Що стосується висновку експерта № 016/21 судової будівельно-технічної експертизи за заявою учасника справи № 522/16952/16 від 25.11.2021року, згідно якого експерт не вбачав можливим визначити технічну причину пошкоджень у кв. АДРЕСА_5 , які встановлюються за матеріалами цивільної справи, то суд вірно не прийняв його до уваги, виходячи з наступного.
Так, Висновок експерта № 016.121 ґрунтується на «Перевірочних розрахунках по улаштованому перекриттю у квартирі АДРЕСА_2 », які виконані інженером конструктором ОСОБА_8 у 2021 р., які, в свою чергу, ґрунтуються на «Заключении по оценке влияния выполненых СМР при ремонте квартиры АДРЕСА_3 на техническое состояние строительных конструкций и архитектурных элементов фасадов здания жилого дома по АДРЕСА_4 » від 26.10.2015 року, складеного к.т.н., с.н.с. Центра НТТМ по АС ОСОБА_9 . 
Однак, вказані документи не є проектною робочою документацією, яка надає можливість в подальшому отримати дозвіл на виконання будівельних робіт та проводити реконструкцію.
Також є суперечливим той факт, що під час експертного дослідження з`ясовувалося питання технічної причини пошкоджень квартири АДРЕСА_9 , яка не є предметом розгляду даної справи.
В судовому засіданні 19.01.2021 року судом першої інстанції був допитаний в якості свідка з боку позивача ОСОБА_10 , який допомагав ОСОБА_4 робити ремонт в його квартирі та бачив, які наслідки були завдані приміщенням кв. АДРЕСА_5 внаслідок ремонтних робіт в кв. АДРЕСА_3 та неодноразового залиття.
В судовому засіданні 29.03.2021 року був допитаний експерт ОСОБА_5 , який пояснив, що єдину причину наявних пошкоджень в кв. АДРЕСА_5 він встановити не може, оскільки відсутні відомості щодо попереднього стану квартири.
В судовому засіданні 28.04.2021 року, в якості свідків з боку відповідача, були допитані: ОСОБА_11 , яка мешкає в кв. АДРЕСА_2 та є дружиною відповідача; ОСОБА_12 - батько відповідача; ОСОБА_13 - прораб, який здійснював ремонтні роботи в кв. АДРЕСА_3 .
ОСОБА_11 повідомила суду першої інстанції, що вони придбали з чоловіком квартиру АДРЕСА_3 , яка потребувала ремонту. Ремонтні роботи були розпочаті у квітні 2015 року. Під час укладення договору продавець квартири повідомляв, що сусіди знизу постійно скаржаться на залиття квартири. Під час проведення ремонтних робіт вона займалася декоративними роботами, вибором шпалер та плитки. В її квартирі також були наявні тріщини, оскільки будинок старого житлового фонду. Під час проведення ремонтних робіт змінювалося цільове призначення приміщень квартири, здійснювалося бетонне перекриття підлоги. Про залиття нищерозташованої квартири АДРЕСА_5 свідок дізналася вже після звернення позивача до суду.
ОСОБА_12 під час допиту повідомив, що у 2015 році його син придбав кв. АДРЕСА_3 в старому будинку, яка потребувала ремонту. Були проведені роботи по перекриттю підлоги, заливався бетон товщиною 6-7 см. Свідок був в кв. АДРЕСА_5 та бачив тріщини на стінах в квартирі позивача, робив фотознімки.
ОСОБА_13 пояснив, що у кв. АДРЕСА_3 під час проведення ремонтних робіт робітниками були вилучені декілька конструктивних балок у підлозі, на його думку, навантажувати дерев`яне перекриття новим залізобетонним не можна було. Всі розрахунки та калькуляцію він робив самостійно через онлайн-калькулятор, без погодженої проектної документації, затвердженої в установленому законом порядку та дозвільних документів.
В судовому засіданні 30.06.2021 року також була допитана експерт ОСОБА_7 , яка підтвердила, що причиною виниклих пошкоджень в кв. АДРЕСА_5 є реконструкція в кв. АДРЕСА_3 , яка включає улаштування нового незалежного монолітного сталезалізобетонного міжповерхового перекриття 1-го поверху, як наслідок, надмірне навантаження викликало неодноразове залиття, що було встановлено в результаті візуального огляду приміщень та на підставі матеріалів справи. Пояснила, що експерт ОСОБА_5 проводив дослідження без повного необхідного пакету документів, а тому не зміг встановити дійсну причину пошкоджень кв. АДРЕСА_5 .
Згідно вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст. 77-80 ЦПК України.
Нормами ст. 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 15.05.2008 року у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine, заява N 7460/03, § 26) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Отже, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
З урахуванням встановлених вище обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність причинно-наслідкового зв`язку між виникненням пошкоджень приміщень в кв. АДРЕСА_5 та проведенням ремонтно-будівельних робіт в квартирі АДРЕСА_2 , а також періодичним залиттям з квартири АДРЕСА_3 .
Згідно ч. 5 ст. 319 ЦК України, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Згідно ч. 2 ст. 383 ЦК України, власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.
Згідно ст.ст. 322, 323 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник.
За змістом положень ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.
У ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права. Тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).
Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір (висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 27.05.2021 року у справі № 761/12945/19 та інших).
У даному випадку, відповідач не надав судам першої та апеляційної інстанцій належних та допустимих доказів своєї невинуватості та відсутності причинно-наслідкового зв`язку між шкодою, завданою позивачу, і своїми діями. На підставі викладеного, доведеним належними доказами є факт завдання шкоди майну позивача з вини відповідача, а саме - за наслідком залиття кв. АДРЕСА_10 та проведення ремонтно-будівельних робіт в кв. АДРЕСА_3 .
Згідно ч. 1 ст. 177 ЖК України громадяни зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під`їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках та в інших місцях загального користування.
Статтею 179 ЖК України передбачено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Згідно п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» № 572 від 08.10.1992 року, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний використовувати приміщення житлових будинків за призначенням, забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартир та технічного обладнання будинків, дотримувати правил пожежної безпеки, проводити за власні кошти ремонт квартири.
Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
З наявного у матеріалах справи висновку експерта № 01/2024 судової будівельно-технічної експертизи від 21.02.2024 року, яка була проведена на замовлення правонаступників позивача вбачається, що сума ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень приміщень «1, 2, 3, 5» квартири АДРЕСА_1 станом на січень 2024 року, збільшилася на 187843,00 грн. Сума матеріальної шкоди, завданої приміщенням «1,2,3,5» квартири АДРЕСА_1 , станом на січень 2024 року, збільшилася на 155824,00 грн.
На підставі викладеного колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем підтверджено розмір матеріальної шкоди, заявлений до стягнення з відповідача, в сумі 230000,00 грн.
Щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 20000 грн., то суд, керуючись ст. 1230 ЦК України, відмовив у задоволенні даної позовної вимоги, рішення суду в цій частині не оскаржувалось сторонами, а відтак, перегляду в апеляційному порядку не підлягає.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку поданим сторонами доказам, як в цілому, так і кожному окремо, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову та стягнення на користь правонаступників позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 матеріальної шкоди, завданої відповідачем, у розмірі 230000,00 грн., у рівних частках відповідно до успадкованих після смерті ОСОБА_4 по 1/2 частці квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом, наявними в матеріалах справи.
Крім того, правонаступники позивача понесли збитки щодо замовлення експертних висновків № 18-2403/2404 від 17.04.2020 року в розмірі 13728,00 грн. та № 01/2024 від 21.02.2024 в розмірі 6000,00 грн., на підставі чого, згідно положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 також підлягали стягненню судовий збір у розмірі 2500,00 грн. та кошти, сплачені за проведення експертизи № 18-2403/2404 у розмірі 13728,00 грн. та № 01/2024 в розмірі 6000,00 грн., у рівних частках.
Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що відповідач у відзиві на позовну заяву заперечував факт та обставини залиття квартири позивача, а відтак, висновок суду про визнання зазначеної обставини сторонами не відповідає дійсності, є необгрунтованими, оскільки відповідач протягом тривалого часу, починаючи з 2016 року, не заперечував, що залиття квартири АДРЕСА_1 , сталося з його вини. У поданому у 2020 році відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 лише зазначав, що докази, підтверджуючі залиття квартири (Акти про залиття), є неналежними.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що висновок суду про встановлення висновком експерта ОСОБА_5 №144/17 від 17.07.2017 року факту залиття квартири позивача з вини відповідача, факту заподіяння ушкоджень квартирі позивача внаслідок проведення відповідачем ремонтних робіт - не відповідає матеріалам справи, то колегія суддів зазначає, що вказаним висновком експерта були надані відповіді на питання виключно щодо матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок залиття належної йому квартири. У той же час, висновок про пошкодження квартири позивача внаслідок проведення ремонтних робіт відповідачем суд першої інстанції дійшов на підставі висновку експерта ОСОБА_7 № 18-2403/2404 від 17.04.2020 року. Таким чином, як вірно зазначено судом, що обидва висновки експертів є взаємодоповнюючими та дають можливість у повному обсязі встановити обставини, які входять до предмету доказування у даній справі.
Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що для встановлення факту залиття квартири позивача суд послався на неналежні та недопустимі докази - Акти обстеження від 12.11.2015 року, 08.08.2016 року, 19.08.2016 року, є безпідставними, виходячи з наступного.
Згідно з п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76, у разі залиття квартири складається відповідний акт, який повинен встановлювати причини залиття, зокрема чи залиття спричинено унаслідок несправності внутрішньобудинкових мереж водопостачання та водовідведення та з`ясування питання, чи не було це наслідком недбалості осіб, мешканців квартир або інші обставини, що могли спричинити залиття. Форма вказаного акту встановлена в додатку № 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій. В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксуються актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність: у такому випадку в акті має бути зазначено що згадані особи (прізвище ім`я по батькові) підписувати складений акт відмовилися з тих чи інших причин.
Окрім цього, в актах повинна бути вказана чітка причина залиття, як того вимагає Додаток 4 до п. 2.3.6 зазначених Правил: «чітко зазначити причини». 
З наявних у матеріалах справи Актів обстеження від 12.11.2015 року та від 19.08.2016 року зазначена причина залиття квартири: «ремонтні роботи, які проводяться у вищерозташованій кв. АДРЕСА_3 , належної ОСОБА_1 », а відповідачем, враховуючи дію принципу презумпції заподіювача шкоди, не спростовано свою вину у такому залитті при здійсненні ремонту у належної йому квартирі.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем при переплануванні належної йому квартири було виконане втручання в інженерні комунікації: водопостачання, каналізації та газопостачання, та в результаті виконаного переобладнання були демонтовані внутрішня стіна та перегородки, перенесені інженерні комунікації водопостачання, каналізації та газопостачання, - не мають правого значення для вирішення даної справи, оскільки перепланування належної позивачу квартири не спростовує факт залиття кв. АДРЕСА_1 , відповідачем, а також не спростовує факт пошкодження квартири позивача внаслідок механічного впливу під час здійснення відповідачем ремонтно-будівельних робіт в квартирі АДРЕСА_2 .
Інші доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 були предметом розгляду суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду першої інстанції, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п .1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. 
При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28.03.2024 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування  немає.
Керуючись ст. 367, 368, 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 березня 2024 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 06 січня 2025 року.

Головуючий                                                        С.О. Погорєлова

Судді                                                        А.П. Заїкін

                                                       О.М. Таварткіладзе