ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
12 лютого 2025 року 
м. Київ
 
справа № 761/16852/23
провадження № 61-13254св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Гудими Д. А.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ВКФ Фарби України»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2 на Товариства з обмеженою відповідальністю «ВКФ Фарби України», яка підписана представником Мороз Світланою Сергіївною, на постанову Київського апеляційного суду від 03 вересня 2024 року в складі колегії суддів: Кирилюк Г. М., Рейнарт І. М., Ящук  Т. І.,
Історія справи
Короткий зміст позовної заяви
У травні 2023 року ОСОБА_1 , через представника - адвоката Мамаєва Д. Ю., звернулась з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВКФ Фарби України» (далі - ТОВ «ВКФ Фарби України») про визнання майнових прав.
Короткий зміст ухвал суду першої інстанції
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 травня 2023 рокуприйнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ВКФ Фарби України» про визнання майнових прав. Розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено у справі підготовче судове засідання на  21  вересня  2023  року  о  13-00 год.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від14 листопада 2023 рокувідмовлено представнику відповідача ТОВ «ВКФ Фарби України» в задоволенні клопотання про повернення позовної заяви. Позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «ВКФ Фарби України» про визнання майнових прав залишено без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`ять днів з дня отримання позивачем цієї ухвали, попередивши, що в разі неусунення вказаних недоліків позовна заява буде залишена без розгляду.
Ухвала мотивована тим, що адвокатом Мамаєвим Д. Ю., яким підписано позовну заяву, на підтвердження своїх повноважень як представника позивача подано ордер серії АА № 0026709 від 28 лютого 2023 року. Перевіривши вказаний ордер, судом встановлено, що він не відповідає типовій формі ордера, зокрема в ордері на фоновій частині відсутній захисний малюнок, а також відсутній реквізит «Назва організації» - Національна асоціація адвокатів України, які наявні у зразках ордерів на офіційній веб-сторінці Національної асоціації адвокатів України. Крім того, на ордері наявний двовимірний штрих-код (QR-код), який повинен містити посилання на профайл адвоката в Єдиному реєстрі адвокатів України, але у ньому зашифроване посилання: «ІНФОРМАЦІЯ_1». Як вбачається з листа Національної асоціації адвокатів України від 28 серпня 2023 року, будь-які відомості стосовно Мамаєва Д. Ю., як адвоката, в Єдиному реєстрі адвокатів України відсутні та до нього не вносились.Оскільки, до позовної заяви доданий ордер невстановленої форми, який відповідно не може підтверджувати повноваження особи, за підписом якої подана позовна заява, як представника позивача, суд вважав, що позивачу необхідно надати ордер, який відповідатиме встановленій формі. Питання про повернення позовної заяви позивачу згідно вимог закону має вирішуватись до відкриття провадження у справі, при цьому факт невідповідності поданої позовної заяви вимогам, викладеним у статті 175 ЦПК України, встановлено після відкриття провадження, тому суд зробив висновок про відмову в задоволенні клопотання представника відповідача про повернення позовної заяви та залишення позовної заяви без руху із наданням позивачу строку для усунення недоліків.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 лютого 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «ВКФ Фарби України» про визнання майнових прав залишено без розгляду.
Ухвала суду мотивована тим, що 01 грудня 2023 року на виконання викладених в ухвалі від 14 листопада 2023 року вимог на адресу суду надійшло клопотання за підписом Майстренко А. А., як представника Адвокатського бюро «Мамаєв Д. Ю.» (далі - АБ «Мамаєв Д. Ю.») за довіреністю, однак вказаним клопотанням недоліки жодним чином не усунено, а саме не надано ордер, який відповідає встановленій формі та підтверджує повноваження Мамаєва Д. Ю., за підписом якого подана позовна заява. Разом з тим, доданий до клопотання договір про надання правової допомоги № 12/01/23-41 від 12 січня 2023 року, укладений між АБ «Мамаєва Д. Ю.» та ОСОБА_1 в розумінні положень статті 62 ЦПК України не може підтверджувати повноваження адвоката як представника. 
Короткий зміст оскарженої постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 03 вересня 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мамаєва Д. Ю. задоволено. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27 лютого 2024 року скасовано. Справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ВКФ Фарби України» про визнання майнових прав направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Апеляційний суд виходив з того, що наданий представником позивача - адвокатом Мамаєвим Д. Ю. ордер серії АА № 0026709 не відповідає формі, встановленій Положенням № 41, останній не був згенерований у відповідному розділі "Особистого кабінету адвоката" на офіційному веб-сайті НААУ, а тому суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що до заяви не було долучено належних доказів, які підтверджують повноваження представника позивача. На усунення вказаного недоліку адвокатом Мамаєвим Д. Ю. надано договір про надання правової допомоги №12/01/23-41 від 12 січня 2023 року,   укладений між АБ "Мамаєв Д. Ю." та ОСОБА_1 на представництво її інтересів в судах, що передбачено статтею 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". До заяви представником заявника - адвокатом Мамаєвим Д. Ю. надано копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. Підстава: рішення Ради адвокатів міста Києва від 14 червня 2018 року № 14. За відсутності доказів припинення права адвоката Мамаєва Д. Ю. на заняття адвокатською діяльністю, не внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України про це не може слугувати достатньою підставою для сумніву щодо права вказаної особи здійснювати адвокатську діяльність.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
У жовтні 2024 року ТОВ «ВКФ Фарби України» засобами поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником Мороз С. С., на постанову Київського апеляційного суду від 03 вересня 2024 року, в якій просили постанову скасувати, залишити в силі ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27 лютого 2024 року.
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд:
помилково вважав, що адвокат, повноваження якого не припинені, може підтвердити свої повноваження на участь у справі документами, які взагалі не передбачені процесуальними законом - свідоцтвом та договором;
            не надав оцінки наявній в матеріалах справи відповіді Ради адвокатів м. Києва, якою не підтверджується факт набуття представником позивача статусу адвоката;
            безпідставно залишив поза увагою доводи відповідача, не зазначив мотиви їх неприйняття та відхилення;
            не врахував висновки Верховного Суду в ухвалах від 01 липня 2024 року по справі № 761/10665/23, від 18 липня 2024 року по справі № 761/16836/23, від 05 лютого 2024 року по справі № 755/4829/23, від 16 листопада 2023 року по справі № 360/1839/19, від 27 травня 2024 року по справі № 291/43/22.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 14 жовтня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі № 761/16852/23 та витребувано справу із суду першої інстанції.
У жовтні 2024 року матеріали справи № 761/16852/23 надійшли до Верховного Суду.
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
В ухвалі Верховного Суду від 14 жовтня 2024 року зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України (порушення норм процесуального права).
Позиція Верховного Суду
Згідно частин першої та четвертої статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Тлумачення статті 55 Конституції України свідчить, що право на судовий захист є гарантією реалізації прав і свобод. Стаття 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод При цьому повернення апеляційної скарги, оформленої відповідно до процесуального закону, яка підписана адвокатом, що діє на підставі договору є порушенням права на судовий захист, яке згідно частини другої статті 64 Конституції України не може бути обмежене навіть в умовах надзвичайного чи воєнного стану. Це пов`язано з тим, що право на судовий захист є фундаментом сучасного конституційного ладу.
Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).
Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
Згідно з частиною першою статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).
У частині четвертій статті 62 ЦПК України передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
До позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача (частина сьома статті 177 ЦПК України).
Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги. Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера. Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом. Адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій (статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Зі змісту частин першої, третьої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» випливає, що ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) лише на підставі вже укладеного договору. Адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, установлених договором про надання правничої допомоги (стаття 400-1 КК України). Схожі за змістом правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № П/9901/736/18 (провадження № 11-989заі18), в постановах Верховного Суду від 03 серпня 2020 року у справі № 428/3851/19, від 12 липня 2021 року у справі № 750/7902/20-ц).
В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2025 року у справі № 761/5870/24 (провадження № 61-5803сво24) зроблено висновок, що «відсутність у частині четвертій статті 62 ЦПК України вказівки на договір про надання правничої допомоги зовсім не виключає права адвоката підтвердити такі повноваження безпосередньо договором про надання правничої допомоги, який згідно з частиною першою і змістом частини третьої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» у системному зв`язку одночасно і є тим документом, що посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги. За відсутності відомостей, що свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю визнане у передбаченому законом порядку недійсним або є скасованим, припинення (зупинення) права на заняття адвокатською діяльністю, у суду немає підстав ставити під сумнів статус представника учасника справи як адвоката».
У справі, що переглядається: 
до позовної заяви від імені ОСОБА_1 адвокат Мамаєв Д. Ю., крім ордера, додав свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльність, видане на підставі рішення Ради адвокатів міста Києва від 14 червня 2018 року № 14  (а. с. 17). Указане свідоцтво не припинено, його адвокатська діяльність не зупинена; 
            ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 листопада 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, надано строк для усунення недоліків, оскільки ордер не відповідає типовій формі;
            на виконання ухвали надано договір про надання правової допомоги № 12/01/23-41 від 12 січня 2023 року, укладений між АБ «Мамаєв Д. Ю., керуючий бюро Мамаєв Д. Ю., адвокат Мамаєв Д. Ю. з однієї сторони та ОСОБА_1 з другої сторони (а. с. 133);
залишаючи без розгляду позовну заяву суд першої інстанції виходив з того, що недоліки не усунено, а саме не надано ордер, який відповідає встановленій формі та підтверджує повноваження Мамаєва Д. Ю., за підписом якого подана позовна заява. Разом з тим, доданий до клопотання договір про надання правової допомоги № 12/01/23-41 від 12 січня 2023 року, укладений між АБ «Мамаєва Д. Ю.» та ОСОБА_1 в розумінні положень статті 62 ЦПК України не може підтверджувати повноваження адвоката як представника;
скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та направляючи справу для продовження розгляду апеляційний суд зазначив, що за наявності договору про надання правової допомоги та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, за відсутності доказів припинення права адвоката Мамаєва Д. Ю. на заняття адвокатською діяльністю, не внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України про це не може слугувати достатньою підставою для сумніву щодо права вказаної особи здійснювати адвокатську діяльність;
відсутність у частині четвертій статті 62 ЦПК України вказівки на договір про надання правничої допомоги не виключає права адвоката підтвердити такі повноваження безпосередньо договором про надання правничої допомоги, який у системному зв`язку одночасно і є тим документом, що посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги;
отже апеляційний суд зробив правильний висновок про скасування ухвали суду першої інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що постанова апеляційного суду прийнята без додержання норм матеріального і процесуального права. Таким чином, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін, а тому судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВКФ Фарби України», яка підписана представником Мороз Світланою Сергіївною, залишити без задоволення.
Постанову Київського апеляційного суду від 03 вересня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                      І. О. Дундар
Є. В. Краснощоков
Д. А. Гудима