Номер провадження: 22-ц/813/2370/25 
Справа № 521/13897/24
Головуючий у першій інстанції Ганошенко С. А.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2025 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання припиненим права відповідача на користування житловим приміщенням, та про визнання місця проживання неповнолітнього сина разом з батьком, на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси, постановлену під головуванням судді Ганошенко С.А. 05 вересня 2024 року у м. Одеса, -

встановила:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_2 про визнання припиненим права відповідача на користування житловим приміщенням, та про визнання місця проживання неповнолітнього сина разом з батьком.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2024 року цивільну справу № 521/13897/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання припиненим права відповідача на користування житловим приміщенням та про визнання місця проживання неповнолітнього сина разом з батьком - передано за підсудністю до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у даному випадку підлягають застосуванню положення ч.1 ст. 30 ЦПК України, згідно якої позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна, оскільки позов ОСОБА_1 пред`явлений на підставі ст.ст. 405-406 ЦК України про визнання припиненим права відповідачки користуватися житловим приміщенням, яке належить позивачу на праві приватної власності. Отже, оскільки нерухоме майно розташоване на території Малиновського району м. Одеси, то дана справа підсудна саме Малиновському районному суду м. Одеси.
Відзив на апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду не надходив, що не заважає розгляду справи у відповідності до положень ст. 360 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в п. 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно п.п. 1, 3 ч.1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи.
З матеріалів справи вбачається, що 03 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про визнання припиненим права відповідача на користування житловим приміщенням, та про визнання місця проживання неповнолітнього сина разом з батьком.
З відповіді № 769028 з Єдиного державного демографічного реєстру від 04 вересня 2024 року вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована з 12 травня 2016 року за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до юрисдикції Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції вважав за необхідне передати за підсудністю справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання припиненим права відповідача на користування житловим приміщенням, та про визнання місця проживання неповнолітнього сина разом з батьком, до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.
Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, сімейних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Згідно ч. 1 ст. 23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених ч. 2, 3 ст. 23 ЦПК України.
ЦПК України встановлено підсудність справ: загальна за місцезнаходженням відповідача (ст. 27 ЦПК), альтернативна за вибором позивача (ст. 28 ЦПК) та виключна підсудність (ст. 30 ЦПК).
Згідно ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Згідно із ч. 16 ст. 28 ЦПК України, позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої ст. 30 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.
Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.
У постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №638/1988/17 зазначено, що правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.
У постанові від 09 вересня 2020 року у справі №910/6644/18 Верховний Суд вказав, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.
За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 16 лютого 2021 року у справі №911/2390/18, виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. Правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення (п. 7.23, 7.25 постанови).
Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.
Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
Таким чином, за наявності у позові вимог, що виникли з приводу нерухомого майна, визначальним для визначення підсудності справи на час розгляду цього питання є положення ч. 1 ст. 30 (виключна підсудність) ЦПК України, за якими позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.
Як вбачається зі змісту позовної заяви та документів, доданих до неї, позивачем пред`явлено позов про визнання припиненим право відповідача на користування житловим приміщенням - квартирою спільного заселення АДРЕСА_2 , 14/100 часток якої належить ОСОБА_1 , тобто спір між сторонами виник з приводу користування відповідачем нерухомим майном, яке знаходиться на території Малиновського району м. Одеси. 
Враховуючи, що позовні вимоги виникли з приводу нерухомого майна, то підсудність за цим позовом має визначатися відповідно до правил, визначених ч. 1 ст. 30 ЦПК України.
Крім того, ОСОБА_1 пред`явлені позовні вимоги про визнання місця проживання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , який зареєстрований за тією ж адресою: АДРЕСА_3 , - разом із батьком.
У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність), мають застосовуватися правила виключної підсудності.
Таким чином, в даному випадку, підсудність справи має визначатись згідно із ч. 1 ст. 30 ЦПК України за якою позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини, а відтак, дана спраа підсудна саме Малиновському районному суду м. Одеси.
Судом першої інстанції не були враховані вказані процесуальні норми та, як наслідок, помилково постановлено ухвалу про передачу цивільної справи № 521/13897/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання припиненим права відповідача на користування житловим приміщенням та про визнання місця проживання неповнолітнього сина разом з батьком, за підсудністю до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.
При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не визначився із нормами процесуального права, які підлягають застосуванню, у зв`язку із чим ухвала Малиновського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2024 року підлягає скасуванню, а цивільна справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду . 
Керуючись ст. ст. ч.1 ст. 367, 369, 374, 379, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2024 року  – скасувати.   
Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання припиненим права відповідача на користування житловим приміщенням, та про визнання місця проживання неповнолітнього сина разом з батьком, – направити до Малиновського районного суду м. Одеси для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 17 січня 2025 року.
                                       
Судді Одеського
апеляційного суду                                                С.О. Погорєлова

       А.П. Заїкін 

                                                                               О.М. Таварткіладзе