Справа № 308/21333/23

П О С Т А Н О В А
Іменем України

17 грудня 2024 року                                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого – судді Фазикош Г. В. 
суддів Кожух О. А., Мацунича М. В. 

з участю секретаря Гусоньки З. П. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 05 березня 2024 року, ухвалене суддею Деметрадзе Т. Р., по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2023 року ОСОБА_1 пред`явив позов до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Свої вимоги мотивував тим, що 10 вересня 2016 року між сторонами було зареєстровано шлюб, про що свідчить актовий запис № 490 в Ужгородському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану.

Під час шлюбу, 20.07.2018 року подружжям було придбано автомобіль марки Кіа Sportage, 2018 року випуску, номер кузова (VIN код) НОМЕР_1 .

Згідно рахунку НОМЕР_2 від 02.08.2018 року позивачем перераховано на рахунок ПрАТ «Закарпаття-Авто» за покупця ОСОБА_2 (відповідачку) суму вартості вказаного автомобіля у розмірі 716 076 грн. 80 коп.

Придбаний за час шлюбу автомобіль Кіа Sportage, 2018 року, сірого кольору, був зареєстрований на ОСОБА_2 згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_4 , а отже відповідачка стала титульним володільцем вказаного майна.

Таким чином, автомобіль марки КІА SPORTAGE, 2018 року, сірого кольору, номер кузову НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_4 , після його придбання та державної реєстрації став спільною сумісною власністю подружжя з рівними частками подружжя у праві власності на вказане майно.

Однак, 06.07.2023 року відповідачка продала вказаний автомобіль іншій особі без його згоди, як співвласника цього автомобіля, та за ціною, яка вочевидь не відповідає його ринковій вартості, тобто здійснила його відчуження з порушенням прав співвласника автомобіля та не в інтересах сім`ї.

Згідно листа Головного сервісного центру МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях від 14.11.2023 слідує, що відповідно до даних Реєстру, 06.07.2023 року громадянка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перереєструвала транспортний засіб марки КІА SPORTAGE, 2018 року випуску, за договором купівлі-продажу, укладеного у суб`єкта господарювання на нового власника ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно договору СГ №14/0084 від 06.07.2023. Копія цього договору-купівлі продажу транспортного засобу додається.

Відповідно до п. 1.1 договору купівлі продажу транспортного засобу СГ №14/0084 від 06.07.2023 року продавець зобов`язується передати у власність покупцеві транспортний засіб марки КIA, модель SPORTAGE, 2018 року випуску, колір сірий, номер кузова (VIN код) НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_4 . Пунктом 3.1. вказаного договору купівлі-продажу встановленого за домовленістю сторін, ціна транспортного засобу складає 50 000 гривень.

Позивач зауважує, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Згідно консультаційного висновку оцінювача ТОВ “Реал Експерт”, ймовірна ринкова вартість колісного транспортного засобу: Кіа Sportage, 2018 року випуску, номер кузова (VIN код) НОМЕР_1 , на дату аналізу 22.11.2023 року становить суму 852 700 грн.

Таким чином, позивач вважає, що відповідачка без його згоди відчужила 06.07.2018 року автомобіль марки КIA SPORTAGE, 2018 року випуску. Оскільки автомобіль, як об`єкт власності є неподільною річчю, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення, позивач просить стягнути з відповідачки суму в розмірі 426 350 гривень в якості грошової компенсації вартості 1/2 частки у транспортному засобі, який проданий без його згоди (а.с.1-5, 27-31).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 05 березня 2024 року позов залишено без задоволення (а.с.92-97).

На це рішення позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Зазначає, що сторонам на праві спільної сумісної власності належав автомобіль марки КIA SPORTAGE, 2018 року випуску, при цьому відповідачка самостійно, без згоди позивача, розпорядилася цим автомобілем, продавши його за ціною, нижчою від ринкових цін на дане майно. Вказаних обставин місцевий суд не з`ясував, в результаті чого ухвалив у даній справі незаконне та необґрунтоване судове рішення. З огляду на це апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати, позов задовольнити в повному обсязі (а.с.101-111).

У судове засідання в апеляційній інстанції учасники справи не з`явилися, хоча були повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином.

Від представників сторін ОСОБА_4 (позивача) та ОСОБА_5 (відповідача) надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, на підставі наявних матеріалів справи.

Дослідивши зібрані у справі матеріали, колегія суддів прийшла до висновків, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з таких підстав.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За змістом статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч статті 65 Сімейного Кодексу України інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

За змістом наведених норм, факт використання спільних коштів не в інтересах сім`ї повинен бути доведеним відповідними доказами.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи слідує, що 10 вересня 2016 року між сторонами було зареєстровано шлюб, про що свідчить актовий запис № 490 в Ужгородському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану.

Під час шлюбу, 20.07.2018 року подружжям було придбано автомобіль марки Кіа Sportage, 2018 року випуску, номер кузова (VIN код) НОМЕР_1 .

Згідно рахунку НОМЕР_2 від 02.08.2018 року вартість автомобіля становила 716 076 грн. 80 коп.

Придбаний за час шлюбу автомобіль Кіа Sportage, 2018 року, сірого кольору, був зареєстрований на ОСОБА_2 згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_4 , а отже відповідачка стала титульним володільцем вказаного майна.

06 липня 2023 року, тобто в період, коли сторони ще перебували у зареєстрованому шлюбі, автомобіль марки Кіа Sportage, 2018 року випуску, було продано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно договору СГ №14/0084 від 06.07.2023. Копія цього договору-купівлі продажу транспортного засобу додається.

На переконання позивача, продаж було здійснено без його згоди як співвласника цього автомобіля, та не в інтересах сім`ї, а також за ціною, нижчою від ринкових цін на дане майно. На підтвердження своїх доводів позивач додає договір купівлі-продажу автомобіля №14/0084 від 06.07.2023, а також висновок оцінювача про ймовірну ринкову вартість колісного транспортного засобу: Кіа Sportage, 2018 року випуску, номер кузова (VIN код) НОМЕР_1 , на дату аналізу.

Водночас, колегія констатує, що цих доказів є недостатньо для підтвердження факту відчуження транспортного засобу без згоди позивача ОСОБА_1 та не в інтересах сім`ї. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Факт використання спільних коштів не в інтересах сім`ї повинен бути доведений належними та достовірними доказами, чого в матеріалах справи не має.

Водночас, у відзиві на позов відповідачка заперечила наведені позивачем обставини та зазначила, що автомобіль було продано через поганий технічний стан, а позивачу було достеменно відомо про умови продажу та його ціну. Жодних заперечень він не виказував, виручені кошти від продажу автомобіля були використані на потреби сім`ї. Договір купівлі-продажу позивач не оспорював, такий є дійсним, правомірність правочину презюмується.

Таким чином, вирішуючи дану справу, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав їм належну правову оцінку та виходив з недоведеності позовних вимог. 

Автомобіль продано у період часу, коли сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, при цьому доказів використання коштів від продажу автомобіля не в інтересах сім`ї не надано. Договір купівлі-продажу не оспорений, такий є дійсним,

Згідно статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За цих обставин рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування немає.

Враховуючи наведене, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 05 березня 2024 року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 грудня 2024 року.

       Головуючий
                               
       Судді