Справа № 456/400/24                                Головуючий у 1 інстанції: Равлінко Р. Г. 
Провадження № 22-ц/811/1750/24                Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

30 грудня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
                               Головуючої судді Мікуш Ю.Р.,
                               Cуддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,
                               Секретар Салата Я.І.
розглянувши у м. Львовів порядку спрощеного провадження без участі сторін цивільну справу №456/400/24 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 –адвоката Скочиляс Ірини Мирославівни на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 16 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення страхового відшкодування, -

в с т а н о в и в :
       Представник позивачки ОСОБА_1 , адвокат Скочиляс І.М., звернулась до суду із позовною заявою до приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», в якій, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить стягнути з акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (приватне) на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування витрат на утримання у розмірі 241 200 грн 00 коп. Пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 27 975,43 грн, три відсотки річних у розмірі 2 770,41 грн, інфляційні втрати у розмірі 3 879,25 грн, а всього разом – 34 625,09 грн та понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн 00 коп.
       В обгрунтування позовних вимог представник позивача покликається на те, шо 10.07.2023 на автодорозі «Ходорів-Рогатин» у с. Вовчатичі Стрийського району Львівської області мала місце дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Hyundai Santa Fe», р.н. НОМЕР_1 , здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_3 . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у Стрийській центральній районній лікарні. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Hyundai Santa Fe», р.н. НОМЕР_1 , на момент дорожньо-транспортної пригоди (10.07.2023) була застрахована АТ «СГ «ТАС» (приватне), згідно Полісу №АТ/3598308. Також станом на дату ДТП був чинний договір добровільного страхування цивільної відповідальності власника автомобіля марки «Hyundai Santa Fe», р.н. НОМЕР_1 , відповідно до умов якого ліміт страхового відшкодування за майнову шкоду становив 50 000,00 грн. За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 11.07.2023. були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023141130000591 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Постановою про закриття кримінального провадження від 29.09.2023 кримінальне провадження №12023141130000591 було закрите у зв`язку із відсутністю у діях водія складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. 19.09.2023 на адресу АТ «СГ «ТАС» (приватне), представником заявника надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах матері загиблого - ОСОБА_1 , дружини загиблого - ОСОБА_4 , сина загиблого - ОСОБА_5 , доньки загиблого - ОСОБА_6 і долучено всі необхідні для прийняття рішення документи, передбачені статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Загальна сума страхового відшкодування з урахуванням встановленого ліміту складала 320 000,00 грн, що включала у себе: 20 100,00 грн моральної шкоди для матері загиблого ОСОБА_1 , 20 100, 00 грн моральної шкоди для дружини загиблого ОСОБА_4 , 20 100,00 грн моральної шкоди для сина загиблого ОСОБА_5 , 20 100, 00 грн моральної шкоди для доньки загиблого ОСОБА_6 , 241 200,00 грн витрат на утримання для матері загиблого ОСОБА_1 
       14.11.2023 АТ «СГ «ТАС» (приватне) повідомило про прийняте рішення у даній страховій справі, відповідно до якого ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 було сплачено по 20 100,00 грн моральної шкоди. У виплаті страхового відшкодування витрат на утримання для ОСОБА_1 у розмірі 241 200,00 грн було відмовлено у зв`язку із тим, що, на думку АТ «СГ «ТАС» (приватне), заявником не було долучено усіх документів, що підтверджують факт перебування ОСОБА_1 на утриманні у свого загиблого сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 на адресу АТ «СГ «ТАС» (приватне) представником заявника надіслано заяву про долучення документів, які підтверджують необхідність у відшкодуванні шкоди, завданої смертю годувальника. Вважають, що відмова АТ «СГ «ТАС» (приватне) у виплаті страхового відшкодування в частині відшкодування витрат на утримання для ОСОБА_1 порушує права та законні інтереси позивачки.
       Оскаржуваним рішенням суду в задоволенні позову відмовлено.
       Рішення оскаржила представник ОСОБА_1 -адвокат Скочиляс І.М.
       В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням суду, вважає його таким, що ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та всупереч нормам матеріального та процесуального права. Стверджує, що позивачем страховій компанії було надано всі необхідні документи, які надають право на отримання страхового відшкодування у вигляді витрат на утримання ОСОБА_1 . Зазначає, що до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 утримував свою матір – ОСОБА_1 , яка досягла пенсійного віку. ОСОБА_3 забезпечував сім`ю харчовими продуктами, оплачував комунальні платежі, а своїй матері купував ліки та оплачував медичні обстеження , адже її розмір пенсії не забезпечував їй достатнього життєвого рівня. До дня смерті свого сина, ОСОБА_1 фактично перебувала на його утриманні з огляду на те, що його доходи перевищували її доходи. Матеріальна допомога від сина була для позивачки постійним і основним джерелом для існування , надавалася систематично з часу виходу позивача на пенсію. Зазначає, що зміст ст.1200 ЦК України свідчить про те, що право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи ,які не тільки були на утриманні померлого , а й особи,які мали на день смерті право на одержання від нього утримання. Безумовно особа пенсійного віку ОСОБА_1 на день смерті свого сина мала право на одержання від нього утримання відповідно до ст.202 СК України. Зазначає, що наявність у позивачки інших дітей не звільняла загиблого від обов`язку надавати матері матеріальну допомогу. Відтак, оскільки відповідачем прийнято незаконне рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування є підстави для стягнення штрафних санкцій за користування чужими коштами. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, а також стягнути витрати на правничу допомогу, детальний опис якої наданий в суд першої інстанції та в суд апеляційної інстанції. 
       Представник ПАТ «СГ «ТАС» -Пилипчак І. подав відзив на апеляційну скаргу. У відзиві зазначає, що вважає рішення законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною. Звертає увагу, що позивачем не надано документів, які підтверджують її перебування на утриманні загиблого та доказів того, що вона отримувала матеріальну допомогу від загиблого,яка була постійним та основним джерелом її доходів. Зазначає, що позивач не є особою, яка потребує матеріальної допомоги, оскільки розмір її пенсії перевищує прожитковий мінімум для непрацездатних осіб. Зазначає, що у справах про стягнення страхового відшкодування у зв`язку з втратою годувальника доказуванню підлягає факт перебування на утриманні померлого та потребу у матеріальній допомозі, однак позивач жодних доказів про це не надала. Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення. 
       Судом встановлено такі обставини.
       10.07.2023 на автодорозі «Ходорів-Рогатин» у с. Вовчатичі Стрийського району Львівської області мала місце дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Hyundai Santa Fe», р.н. НОМЕР_1 , здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_3 . 
       Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у Стрийській центральній районній лікарні, що стверджується свідоцтвром про смерть (а.с.37). 
       Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Hyundai Santa Fe», р.н. НОМЕР_1 , на момент дорожньо-транспортної пригоди (10.07.2023) була застрахована АТ «СГ «ТАС» (приватне), згідно Полісу №АТ/3598308 на суму 320000 грн. за шкоду завдану життю і здоров`ю(а.с.126).
        Також станом на дату ДТП був чинний договір добровільного страхування цивільної відповідальності власника автомобіля марки «Hyundai Santa Fe», р.н. НОМЕР_1 , відповідно до умов якого ліміт страхового відшкодування за майнову шкоду становив 50 000,00 грн. (а.с.127-129).
        За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 11.07.2023. були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023141130000591 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с.45). 
       Постановою про закриття кримінального провадження від 29.09.2023 кримінальне провадження №12023141130000591 було закрите у зв`язку із відсутністю у діях водія складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.(а.с.57-60).
       Загиблий ОСОБА_3 був сином позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_7 (а.с.31).
       Позивачка ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи та отримує пенсію по інвалідності, розмір якої становить 3000 грн. в місяць(а.с.30,34).
       Загиблий син позивачки працював В АТ «Укрзалізниця» /Виробничий підрозділ «Ходорівська дистанція колії «Регіональної філії «Львівська залізниця» та займав посаду черговий по переїзду 4 розряду, отримував заробітну плату, місячний розмір якої становив від 9000 грн. до 12000 грн.(а.с.33).
        19.09.2023 на адресу АТ «СГ «ТАС» (приватне), представником заявника надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах матері загиблого - ОСОБА_1 , дружини загиблого - ОСОБА_4 , сина загиблого - ОСОБА_5 , доньки загиблого - ОСОБА_6 і долучено всі необхідні для прийняття рішення документи, передбачені статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с.11-13).
       14.11.2023 АТ «СГ «ТАС» (приватне) повідомило про прийняте рішення у даній страховій справі, відповідно до якого ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 було сплачено по 20 100,00 грн моральної шкоди. 
       У виплаті страхового відшкодування витрат на утримання ОСОБА_1 у розмірі 241 200,00 грн відмовлено у зв`язку із тим, що заявником не було долучено усіх документів, що підтверджують факт перебування ОСОБА_1 на утриманні у свого загиблого сина ОСОБА_3 (а.с.64). 
       04.12.2023 на адресу АТ «СГ «ТАС» (приватне) представником заявника надіслано заяву про долучення документів, які підтверджують необхідність у відшкодуванні шкоди, завданої смертю годувальника (а.с.66).
       Звернувшись з цим позовом, позивачка посилалась на те, що вона  перебувала на утриманні сина, який загинув в результаті ДТП, а тому відповідач, який є особою, у якого виник обов`язок щодо відшкодування такої шкоди безпідставно відмовив у її виплаті. 
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не було надано належних та допустимих доказів, що свідчать про перебування ОСОБА_1 на утриманні свого сина та її потреби у матеріальній допомозі. Сам факт пенсійного віку та наявності у позивачки ОСОБА_1 інвалідності не підтверджує обставини того, що вона перебувала на утриманні загиблого сина.
       Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

       Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.        Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.
       У відповідності до приписів ст.ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.
       Страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в ДТП, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК України та ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон).
       Згідно з п. 22.1 ст. 22 цього Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
       Положеннями ст. 27 Закону встановлено, що страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст. 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
       Відповідно до ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання. Шкода відшкодовується, зокрема, батькам, які досягли пенсійного віку, встановленого законом довічно.
       За змістом ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. 
       Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі.
       Згідно з роз`ясненнями, наведених у п. 20 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, при вирішенні позовів про відшкодування шкоди, заподіяної втратою годувальника, слід мати на увазі, що право на відшкодування такої шкоди мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого, незалежно від родинних зв`язків, або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більше ніж десятимісячного строку після його смерті.
       Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
       Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
       Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що предметом доказування у цій справі є факт перебування позивачки на утриманні загиблого сина та потребу у матеріальній допомозі. 
       Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
       Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
       Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
       Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, проаналізувавши вищенаведені норми права та обставини справи, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, посилаючись на відсутність підтверджуючих доказів щодо перебування позивачки на утриманні померлого сина за свого життя та наявності у неї потреби в матеріальній допомозі.
       Так, основним елементом вимоги відшкодування шкоди є доведення факту перебування особи на утриманні померлого та доведення обставини, що допомога, яка надавалася, була для пощивача постійним та основним джерелом засобів для існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.
       Судом першої інстанції встановлено, що позивач на момент ДТП отримувала пенсію по інвалідності, тобто була непрацездатною, а розмір її пенсії перевищував прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, який відповідно до ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2023 рік»  становив 2093 грн.
       Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що наявними у матеріалах справи документами не підтверджений належним чином факт надання матеріальної допомоги за життя померлим ОСОБА_3 своїй матері. 
       Позивач, обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, посилається на те, що право на отримання відшкодування мають не лише особи, які перебували на утриманні померлого, а й особи, які мали на день смерті право на одержання від нього утримання. Разом із тим, і та обставина, що позивач мала право на день смерті сина на утримання від нього також потребує доведенню.
       Надана позивачкою виписка із медичної карти амбулаторного хворого (а.с. 68) підтверджує лише те, що позивачу проведена операція на правому оці, проте медична документація не свідчить, що саме загиблий син позивачки поніс витрати на неї. Крім цього, позивач посилалася на те, що син купував їй ліки, однак жодних доказів про те, що позивач має потребу у лікуванні та постійному прийомі ліків матеріали справи не містять. Сам факт наявності у позивачки інвалідності без належних і допустимих доказів про необхідність витрат на лікування та що такі витрати ніс її загиблий син не свідчать про перебування на утриманні сина та потребу у матеріальній допомозі саме від нього.
       В матеріалах справи також відсутні докази про те, що позивач проживала разом з сином за однією адесою, що вони вели спільне господарство. 
       Апеляційний суд вважає правильним висновок районного суду про те, що з наданих стороною позивача доказів неможливо зробити однозначний висновок про її потребу у матеріальній допомозі або про те, що за життя син їй таку допомогу надавав і ця допомога була постійним і основним джерелом її існування з огляду також на те, що син був одружений та мав свою родину. 
       Відповідно до п.п. є п.2 ст. 35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника до заяви про виплату страхового відшкодування додаються документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника.
       Відмовляючи у виплаті відшкодування шкоди у зв`язку з смертю годувальника, відповідач діяв в межах закону,оскільки позивач не надала доказів перебування на утриманні в загиблого, а тому підстав для задоволення позову немає.
       Зважаючи на те, що судом не встановлено підстав для виплати страхового відшкодування нема і підстав для стягнення штрафних санкцій за користування чужими коштами.
       Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.
       Відповіднло до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Зважаючи на те, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати,які складаються з витрат на правничу допомогу покладаються на позивача. 
       Керуючись ст..ст. 374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

       Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 –адвоката Скочиляс Ірини Мирославівни залишити без задоволення.
       Рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 16 травня 2024 року залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню не підлягає.
       Повний текст постанови складено 30 грудня 2024 року.

Головуюча суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк