УХВАЛА
22 січня 2025 року 
м. Київ 
Справа № 757/61860/21-ц
Провадження № 14-151зц24
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Ткачука О. С.,
суддів: Банаська О. О., Булейко О. Л., Власова Ю. Л., Воробйової І. А., Гриціва М. І., Губської О. А., Єленіної Ж. М., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Кривенди О. В., Мартєва С. Ю., Пількова К. М., Погрібного С. О., Ступак О. В., Ткача І. В., Уркевича В. Ю., Усенко Є. А., Шевцової Н. В.
перевіривши заяву  ОСОБА_1 про перегляд постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Міністерство юстиції України, Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), Головне управління юстиції у місті Києві, Київська державна нотаріальна контора, Комунальне підприємство Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко Анатолій Іванович, про визнання договору недійсним та скасування державної реєстрації
ВСТАНОВИЛА:
Улистопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Міністерство юстиції України, Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), Головне управління юстиції у місті Києві, Київська державна нотаріальна контора, Комунальне підприємство Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко А.І., про визнання договору недійсним та скасування державної реєстрації. 
Рішенням Печерського районного суду в м. Києві від 22 лютого 2024 року 
у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 20 червня 2024 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовільнено частково. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 22 лютого 2024 року змінено та викладено його мотивувальну частину в редакції постанови апеляційної інстанції.
У липні 2024 року  ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу. Підставами оскарження вважала наступне:
-                  відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування 
у мирний час на території України у подібних правовідносинах Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат»  (далі - Закон № 3425-ХІІ) та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за 
№ 283/8882 (далі - інструкція № 20/5) (яка діяла на момент видачі дубліката свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_4 ) у поєднанні з фактичними обставинами справи щодо дійсного волевиявлення її брата - ОСОБА_4 продати, а не безоплатно подарувати частину спірної квартири. Позивач вважає, що наявні висновки Верховного Суду щодо застосування вказаних вище норм права, викладені не у подібних правовідносинах, враховуючи фактичні обставини справи № 757/61860/21-ц(пункт 3 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК));
-                  суди необґрунтовано відхилили заявлені клопотання про витребування спадкової справи та дослідження доказів (валютних розписок), які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 3 частини третьої статті 411 ЦПК);
-                  встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини третьої статті 411 ЦПК).
Постановою від 31 жовтня Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 22 лютого 2024  року у незміненій апеляційним судом частині, та постанову Київського апеляційного суду від 20 червня 2024 року залишено без змін.
04 грудня 2024 року через Електронний суд, до Великої Палати Верховного Суду надійшла заява   ОСОБА_1  про перегляд постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 жовтня 2024 року, в якій заявник просить прийняти заяву про перегляд постанови та передати матеріали цивільної справи №757/61860/21-ц на продовження судового дослідження до суду першої інстанції.
14 січня 2025 року та 16 січня 2025 року через Електронний суд до Великої Палати Верховного Суду надійшли доповнення до заяви в яких, заявник просила передати матеріали цивільної справи №757/61860/21-ц для продовження судового дослідження до суду першої інстанції.
Вивчивши заяву та доповнення до неї Велика Палата Верховного Суду вважає, що у їх прийнятті слід відмовити з огляду на таке.
Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України.
Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.
Фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів» (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (Sokurenko and Strygun v. Ukraine), заяви № 29458/04 і № 29465/04, § 24).
Відповідно до частини другої статті 6 і частини другої статті 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який здійснює правосуддя як суд касаційної інстанції. У складі Верховного Суду діють, зокрема, Касаційний цивільний суд і Велика Палата Верховного Суду (частина перша статті 36, пункти 1, 5 частини другої статті 37 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 45 цього Закону, Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права у випадку передачі справи на розгляд Великої Палати судом касаційної інстанції відповідно до статті 403 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Нормами статті 45 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачено повноважень Великої Палати Верховного Суду щодо перегляду рішень касаційних судів, які ухвалені ними при перегляді справи у касаційному порядку.
Право на касаційне оскарження та судові рішення, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку, визначено у статті 389 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до вимог статей 393, 394 ЦПК України повноваженнями прийняти касаційну скаргу та відкрити касаційне провадження наділений Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду.
Вичерпний перелік підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду встановлено статтею 403 ЦПК України. При цьому питання про передачу цивільної справи за касаційною скаргою на розгляд Великої Палати Верховного Суду згідно зі статтями 403, 404 цього Кодексу відноситься до повноважень Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
Звернення до Великої Палати Верховного Суду з проханням про перегляд судових рішень фактично спрямоване на проведення нового розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду за відсутності для цього визначеної процесуальним законом підстави. 
Цей перегляд є неможливим, оскільки ставить під сумнів принцип остаточності судового рішення (res judicata) який гарантований пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Отже, Велика Палата Верховного Суду як суд касаційної інстанції відповідно до норм чинного ЦПК України не наділена повноваженнями щодо перегляду судових рішень Касаційного цивільного суду, перевірки обґрунтованості та законності постанов (ухвал) суду тієї ж касаційної інстанції.
За таких обставин Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для прийняття заяви та доповнень до неї, поданих ОСОБА_1 з метою перегляду постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 31 жовтня 2024 року, та повертає їх заявнику.
Керуючись статтями 6, 19 Конституції України, статтями 388, 403, 404 ЦПК України, 
Велика Палата Верховного Суду
УХВАЛИЛА:
У прийнятті заяви та доповнень до неї, що подані ОСОБА_1 з метою перегляду постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Міністерство юстиції України, Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), Головне управління юстиції у місті Києві, Київська державна нотаріальна контора, Комунальне підприємство Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко Анатолій Іванович, 
про визнання договору недійсним та скасування державної реєстрації -відмовити. 
Заяву разом з доповненнями та доданими матеріалами повернути заявниці.
Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                    О. С. Ткачук
Судді:                            О. О. Банасько                                  О. В. Кривенда
О. Л. Булейко                                   С. Ю. Мартєв
Ю. Л. Власов                                    К. М. Пільков
І. А. Воробйова                                 С. О. Погрібний
М. І. Гриців                                       О. В. Ступак
О. А. Губська                                    І. В. Ткач
Ж. М. Єленіна                                   В. Ю. Уркевич
Л. Ю. Кишакевич                              Є. А. Усенко
В. В. Король                                      Н. В. Шевцова