ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 року	Львів	Справа № 300/3015/24 пров. № А/857/18476/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді :                                                  Кухтея Р.В.,
суддів :                                                                        Носа С.П., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 червня 2024 року (ухвалене головуючим-суддею Григоруком О.Б. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Івано-Франківську) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
                                                       в с т а н о в и в :
У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - ГУ ПФУ, пенсійний орган, відповідач), в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо незарахування йому до страхового стажу при призначенні 09.12.2023 пенсії за віком періодів робіт з 28.09.1978 по 14.05.1979, з 05.06.1981 по 04.12.1983 на посаді вантажник на виробництві цукроваріння, з 23.06.1983 по 16.03.1987 у Колгоспі “Саркапай” Мадонського району Латвійської РСР, з 25.04.1988 по 01.08.1988 у Колгоспі “Світене” Бауського району Латвійської РСР, з 13.08.1999 по 08.02.2000 - період виплати матеріальної допомоги по безробіттю; з 30.06.2004 по 10.08.2004 у ТзОВ агрофірма “Степове”, з 25.03.2014 по 31.03.2014 у приватного підприємця, з 01.10.2023 по 31.10.2023 у філії “Вигодського лісовою господарства” державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” та зобов`язати відповідача здійснити йому перерахунок та виплату пенсії за віком із зарахуванням до страхового стажу спірних періодів роботи.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.06.2024 позовні вимоги були задоволені частково. Визнано протиправними дії ГУ ПФУ щодо незарахування ОСОБА_1 до страхового стажу при призначенні 09.12.2023 пенсії за віком періодів робіт з 23.05.1983 по 16.03.1987 на посаді робочий в будівництві у Колгоспі “Саркапай” Мадонського району Латвійської РСР, з 25.04.1988 по 01.08.1988 на посаді будівельник у Колгоспі “Світене” Бауського району Латвійської РСР, з 13.08.1999 по 08.02.2000 виплати матеріальної допомоги по безробіттю, з 01.07.2004 по 10.08.2004 у ТзОВ агрофірма “Степове”, з 25.03.2014 по 31.03.2014 у фізичної особи підприємця та зобов`язано ГУ ПФУ здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 09.12.2023 із зарахуванням до страхового стажу за вказані періоди роботи. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що вимоги про зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 28.09.1978 по 14.05.1979, з 05.06.1981 по 04.12.1983 згідно трудової книжки НОМЕР_1 , то в записах про звільнення наявні виправлення, підтверджуючих довідок позивачем не надано. Щодо позовної вимоги про зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 23.06 1983 по 16.03.1987, з 25.04.1988 по 01.08.1988 зазначено, що за періоди роботи в колгоспах не надано довідки про відпрацьовані трудодні. Вказує, що у період з 13.08.1999 по 08.02.2000 позивач отримував матеріальну допомогу, документ який підтверджує, що в цей період заявник проходив професійну підготовку, перепідготовку або підвищення кваліфікації не надано. Щодо позовної вимоги про зарахування до страхового стажу періоду роботи з 30.06.2004 по 10.08.2004 у ТзОВ в агрофірма “Степове” відповідач просив врахувати, що страховий стаж за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку обчислюється на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058), а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування з 01.07.2000 є обов`язковим. Щодо періоду роботи позивача з 25.03.2014 по 31.03.2014 у приватного підприємця зазначено, що позивачем не надано трудового договору. 25.03.2024 між позивачем та фізичною особою-підприємцем укладено трудовий договір. Зазначає, що на підтвердження періоду роботи за трудовим договором позивачем не надано жодних документів, виданих за місцем роботи, а також архівними установами, крім трудової книжки. Разом з тим, дати закінчення трудової діяльності позивача не зазначено, інших документів, що підтверджують дату припинення трудового договору в матеріалах справи не має. Щодо періоду роботи з 01.10.2023 по 31.10.2023, то даний період враховано до страхового стажу позивача при призначенні пенсії. Також, звертає увагу, що орган Пенсійного фонду має саме право вимагати та перевіряти документи, а не обов`язок збирати документи замість громадянина, який звертається за пенсією.
Позивач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.
Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ та з 09.12.2023 отримує пенсію за віком відповідно до Закону №1058.
Згідно розрахунку стажу за пенсійною справою №092850008211 не зараховано до страхового стажу позивача спірні періоди, а саме : з 28.09.1978 по 14.05.1979, з 05.06.1981 по 18.04.1983, з 14.05.1983 по 04.12.1983; з 23.06.1983 по 16.03.1987; з 25.04.1988 по 01.08.1988; з 13.08.1999 по 08.02.2000; з 01.07.2004 по 10.08.2004; з 25.03.2014 по 31.03.2014.
Відповідно до розрахунку стажу за пенсійною справою №092850008211 відповідачем зараховано до страхового стажу позивача період періоди з 15.05.1979 по 04.06.1981, з 19.04.1983 по 13.05.1983, з 01.10.2023 по 31.10.2023.
Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 позивач працював та у період з 28.09.1978 зарахований вантажником на виробництві цукроваріння (запис №1). Запис №2 трудової книжки про звільнення з роботи за власним бажанням містить виправлення: в році дати (рядок №2), в даті наказу №630, на підставі якого внесено запис (рядок №4), з 19.04.1983 по 13.05.1983 - на посаді робочий будівельної бригади у Колгоспі “Виселена” Латвійської РСР (записи №3, 4), з 23.05.1983 по 16.03.1987 - на посаді робочий в будівництві у Колгоспі “Саркапай” Мадонського району Латвійської РСР (записи №5, 6), з 25.04.1988 по 01.08.1988 - на посаді будівельник у Колгоспі “Світене” Бауського району Латвійської РСР (записи №7, 8); з 13.08.1999 по 08.02.2000 - період виплати матеріальної допомоги по безробіттю (записи №14, 15), з 15.05.2004 по 10.08.2004 - на посаді робочий у ТзОВ агрофірма “Степове” (записи №24, 25), з 25.03.2014 по 31.03.2014 - у приватного підприємця ОСОБА_2 згідно трудового договору (записи №84, 85), з 03.04.2023 по 31.10.2023 на посаді робітник у філії “Вигодського лісового господарства” державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” (записи №118, 119).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у позивача підстав для призначення пенсії.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.
Згідно ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, а тому суд апеляційної інстанції не надає правової оцінки спірним правовідносинам у цій частині та не вбачає підстав для застосування положень частини другої цієї статті.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.8 Закону №1058, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Згідно ч.1 ст.24 Закону №1058, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ч.4 ст.24 Закону №1058, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно ст.62 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання вказаної норми, постановою КМУ №637 від 12.08.1993 було затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637), відповідно до п.1 якого, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз приведених вище норм вказує на те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у п.3 Порядку №637.
Як встановлено судом відповідачем не зараховано періоди роботи позивача з 23.06.1983 по 16.03.1987 у Колгоспі "Саркапай" Мадонського району Латвійської РСР та з 25.04.1988 по 01.08.1988 у Колгоспі "Світене" Бауського району Латвійської РСР, оскільки за вказані періоди роботи в колгоспах не надано довідки про відпрацьовані трудодні.
Відповідно пункту 2 постанови Ради Міністрів СРСР №310 від 21.04.1975 “Про трудові книжки колгоспників” (була чинна на час внесення записів до трудової книжки) трудова книжка колгоспника являється основним документом про трудову діяльність членів колгоспу.
Відповідно до ст.ст.3, 48 Примірного статуту колгоспників, прийнятого ІІІ Всесоюзним з`їздом колгоспників 27.11.1969, затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 28.11.1969, громадяни СРСР приймались в члени колгоспу на підставі заяви, яка розглядалася спочатку правлінням колгоспу, після чого прийом у члени колгоспу проводиться загальними зборами колгоспників за поданням правління.
Згідно п.1, 2, 6 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР №310 від 21.04.1975, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу. Всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.
Цими ж Основними положеннями встановлений взірець трудової книжки колгоспника, відповідно до якого трудова книжка колгоспника містить окремі розділи : ІІІ “членство в колгоспі”, де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV “відомості про роботу” - відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V “трудова участь у громадському господарстві” - встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.
Відповідно до пункту 8 Основних положень трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.
Трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).
Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки колгоспника покладається саме на спеціально уповноважену правлінням колгоспу особу, тобто на роботодавця.
З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17.
Зміст наведених норм дає підстави стверджувати, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи.
Як видно з записів трудової книжки позивачки серії НОМЕР_2 вона працювала у періоди : з 23.05.1983 по 16.03.1987 - на посаді робочий в будівництві у Колгоспі "Саркапай" Мадонського району Латвійської РСР (записи №№ 5, 6); з 25.04.1988 по 01.08.1988 - на посаді будівельник у Колгоспі "Світене" Бауського району Латвійської РСР (записи №№ 7, 8).
Згідно розрахунку стажу за пенсійною справою № 092850008211 відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача спірні періоди: з 23.06.1983 по 16.03.1987; з 25.04.1988 по 01.08.1988.
При цьому, суд першої інстанції слушно зауважив, що згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 позивач працював у періоди : з 23.05.1983 по 16.03.1987 - на посаді робочий в будівництві у Колгоспі "Саркапай" Мадонського району Латвійської РСР (записи №5, 6); з 25.04.1988 по 01.08.1988 - на посаді будівельник у Колгоспі "Світене" Бауського району Латвійської РСР (записи №7, 8), а тому підлягають до зарахування до страхового стажу позивача періоди робіт згідно записів №5, 6, 7, 8 трудової книжки серії НОМЕР_2 , а не як просить позивач в частини періоду з 23.06.1983 по 16.03.1987.
За таких обставин пенсійний орган протиправно не зарахував до страхового стажу позивача періоди робіт: з 23.05.1983 по 16.03.1987 - на посаді робочий в будівництві у Колгоспі "Саркапай" Мадонського району Латвійської РСР (записи №№ 5, 6); з 25.04.1988 по 01.08.1988 - на посаді будівельник у Колгоспі "Світене" Бауського району Латвійської РСР (записи №7, 8).
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що з метою ефективного захисту порушених прав та охоронюваних законом інтересів позивача слід вийти за межі позовних вимог шляхом зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди робіт: з 23.05.1983 по 16.03.1987 - на посаді робочий в будівництві у Колгоспі "Саркапай" Мадонського району Латвійської РСР (записи №№ 5, 6); з 25.04.1988 по 01.08.1988 - на посаді будівельник у Колгоспі "Світене" Бауського району Латвійської РСР (записи №7, 8).
Щодо незарахування позивачу до страхового стажу при призначенні пенсії за віком періоду виплати матеріальної допомоги по безробіттю з 13.08.1999 по 08.02.2000, оскільки у вказаний період він отримував матеріальну допомогу, проте не надав документ який підтверджує, що в цей період він проходила професійну підготовку, перепідготовку або підвищення кваліфікації, колегія суддів зазначає наступне.
Як видно із записів №14, 15 трудової книжки серії НОМЕР_2 позивач з 13.08.1999 по 08.02.2000 - період виплати їй матеріальної допомоги по безробіттю відповідно до п.1 ст.31 Закону України "Про зайнятість населення" (а.с.16). 
При цьому, доказів, які б свідчили про недостовірність вказаних записів у трудовій книжці позивача, відповідачем суду не надано. 
Відповідно до абз.3 ч.1 ст.24 Закону №1058, період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.
Згідно пункту 1.1 Інструкції №58 (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідно до підпункту "е" пункту 2.12 Інструкції № 58, до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів записи, зокрема, безробітним особам про період одержання допомоги по безробіттю - заноситься у трудову книжку органом державної служби зайнятості населення. Передбачені цим пунктом записи вносяться до трудової книжки до занесення відомостей про роботу на даному підприємстві.
Пунктом 5.9 Інструкції про порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних державною службою зайнятості, затвердженої наказом Міністерства праці України №14 від 01.03.1994 (далі - Інструкція №14), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14.04.1994 за №74/283, (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у трудовій книжці безробітного працівники державної служби зайнятості роблять записи про час початку і закінчення виплати йому допомоги по безробіттю відповідно до пункту 15 Положення про порядок реєстрації громадян як безробітних, виплати допомоги по безробіттю та про умови подання додаткової матеріальної та іншої допомоги безробітним і членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №315 від 29.04.1993, та підпункту "а" пункту 2, 18 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110.
Усі записи про призначення, відкладення, припинення виплати допомоги по безробіттю вносяться працівниками служби зайнятості після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку. Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).
Внесення відомостей до трудової книжки при призначенні допомоги по безробіттю: У графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування центру зайнятості.
Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата призначення допомоги по безробіттю.
У графі 3 пишеться: "Призначено допомогу по безробіттю..." із посиланням на відповідну статтю, пункт Закону.
У графі 4 зазначається, на підставі чого внесено запис, - наказ (розпорядження), його дата і номер. Після цього без підпису посадової особи центру зайнятості трудова книжка повертається безробітному.
Внесення відомостей про відкладення, припинення виплати допомоги по безробіттю проводиться з дотриманням таких правил : у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата відкладення, припинення; у графі 3 "Відкладено (припинено) виплату допомоги по безробіттю..." із посиланням на відповідну статтю, пункт Закону; у графі 4 зазначається, на підставі чого внесено запис, - наказ (розпорядження), його дата і номер. Увесь запис затверджується підписом працівника державної служби зайнятості і її печаткою.
У разі поновлення виплати допомоги по безробіттю записи у трудовій книжці безробітного провадяться з додержанням правил, які викладені вище.
Відповідно до п.п. "а" п.1 ст.29 Закону України "Про зайнятість населення" №803-XII від 01.03.1991 (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), громадянам, які мають право на одержання допомоги по безробіттю, гарантується її виплата у розмірі не менш як 50 процентів середньої заробітної плати за попереднім місцем роботи, але не нижче встановленої законодавством мінімальної заробітної плати - при втраті роботи на підприємстві, в установі та організації, якщо громадянин протягом 12 місяців, що передували початку безробіття, мав оплачувану роботу не менш як 12 тижнів; максимальний розмір допомоги по безробіттю не може бути вищим від середньої заробітної плати, що склалася в народному господарстві відповідної області.
Виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі закінчення строку її виплати (п.п."з" п.1 ст.30 Закону №803-XII).
Як вірно встановлено судом, трудова книжка позивача містить записи про призначення, відкладення, поновлення після відкладення та припинення виплати позивачу допомоги по безробіттю, що внесені центром зайнятості.
При цьому, у трудовій книжці зазначено, на підставі чого внесено записи, наказ, їх дата і номер, запис затверджено підписом працівника державної служби зайнятості та її печаткою.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач протиправно не зарахував позивачу до страхового стажу період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 13.08.1999 по 08.02.2000.
Також, відповідач не зарахував позивачу до страхового стажу при призначенні пенсії за віком періоди роботи з 30.06.2004 по 10.08.2004 у ТОВ агрофірма "Степове", через відсутність інформації про сплату страхових внесків роботодавцем до Пенсійного фонду, колегія суддів зазначає наступне.
Надаючи правову оцінку таким твердженням відповідача, колегія суддів враховує позиції Верховного Суду, висловлені у постановах від 17.07.2019 по справі №144/669/17, від 20.03.2019 по справі №688/947/17, за змістом яких, позивач не повинен відповідати за ймовірне неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо обов`язкового порядку взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків та належної сплати страхових внесків, а відтак, несплата страхувальником страховим внесків (або відсутність інформації про таку сплату в системі персоніфікованого обліку) не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.
Таким чином, відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Перекладання пенсійним фондом відповідальності страхувальника за невиконання обов`язку по сплаті внесків на працівника є неприпустимим і не може позбавляти такого працівника його соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, позаяк вказане суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Крім того, відповідачем не здобуто жодних доказів несплати роботодавцем страхових внесків за спірний період роботи позивача до Пенсійного фонду.
На переконання колегії суддів, відсутність у відповідача, як суб`єкта владних повноважень, інформації про сплату роботодавцем страхових внесків, не може позбавляти позивача страхового стажу за спірні періоди. Натомість, відповідач жодних заходів щодо з`ясування вказаного питання в установленому порядку не вжив та протиправно переклав тягар доказування на позивача.
При цьому колегія суддів зазначає, що чинне законодавство не покладає обов`язку на працівника перевіряти сплату страхових внесків його роботодавцем та володіти відповідними документами про таку сплату та надавати їх на вимогу Пенсійного Фонду.
Більше того, відповідач в межах своєї компетенції має право самостійно звертатися до органів державної влади та підприємств з метою перевірки даних про стаж та умови роботи, однак в матеріалах справи відсутні такі відомості.
Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 за №24, 25 позивач працював на посаді робочий у ТОВ агрофірма "Степове" у період з 15.05.2004 по 10.08.2004.
Відповідно до розрахунку стажу за пенсійною справою №092850008211 не було зараховано до страхового стажу позивача період з 01.07.2004 по 10.08.2004.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що період роботи позивача у ТОВ агрофірма "Степове" з 01.07.2004 по 10.08.2004 слід зарахувати до страхового стажу позивача.
Щодо незарахування позивачу до його страхового стажу при призначенні пенсії за віком періоду роботи з 25.03.2014 по 31.03.2014 у приватного підприємця, оскільки позивачем на підтвердження періоду роботи за трудовим договором не надано жодних документів, виданих за місцем роботи, а також архівними установами, крім трудової книжки. Разом з тим, дати закінчення трудової діяльності позивача не зазначено, інших документів, що підтверджують дату припинення трудового договору в матеріалах справи не має.
Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 №84, 85, позивач у період з 25.03.2014 по 31.03.2014 працював у фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на підставі трудового договору №09551400340 від 25.03.2014.
Суд першої інстанції вірно вказав, що записи трудової книжки серії НОМЕР_2 за №84, 85 про прийняття та звільнення з роботи у спірний період містять дати прийому, звільнення з роботи, внесені на підставі трудового договору №09551400340 від 25.03.2014, а також завірені підписом фізичної особи підприємця. 
При цьому, вказані записи засвідчені чітким відтиском печатки фізичної особи підприємця та не містять виправлень/підтирань, які б давали підстави для сумніву у їх правдивості.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності зарахування позивачу до страхового стажу період роботи у фізичної особи підприємця з 25.03.2014 по 31.03.2014.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України “Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини”, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерела права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі “Проніна проти України” (рішення від 18.07.2006). 
Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі “Серявін та інші проти України” ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі “Суомінен проти Фінляндії” (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі “Гірвісаарі проти Фінляндії” (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.
Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,
                                                    п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 червня 2024 року по справі №300/3015/24 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	С. М. Шевчук