У Х В А Л А
12 березня 2025 року
м. Київ
справа № 761/44967/19
провадження № 61-2194ск25
Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Ігнатенка В. М.
розглянув заяву  ОСОБА_1 про відвід судді Ігнатенка В. М. від участі у розгляді касаційної скарги  ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 21 січня 2025 року та на ухвалу Київського апеляційного суду від 22 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про стягнення заробітної плати,
В С Т А Н О В И В:
В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного реєстратора Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, про стягнення заробітної плати.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 вересня 2024 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення. 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 грудня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 24 вересня 2024 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали суду. Роз`яснено, що у випадку неусунення у встановлений термін недоліків апеляційна скарга буде вважатись неподаною та повернута особі, яка її подала.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 січня 2025 року заяву ОСОБА_1   про роз`яснення ухвали Київського апеляційного суду від 25 грудня 2024 року залишено без задоволення.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 січня 2025 року клопотання ОСОБА_1 про продовження строку на виконання ухвали Київського апеляційного суду від 25 грудня 2024 року залишено без задоволення. Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва  від 24 вересня  2024 року визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала.
21 лютого 2025 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний cуд» подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 21 січня 2025 року та на ухвалу Київського апеляційного суду від 22 січня 2025 року.
У касаційній скарзі заявник просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 21 січня 2025 року, якою його заяву про роз`яснення ухвали залишено без задоволення та ухвалу Київського апеляційного суду від 22 січня 2025 року про повернення апеляційної скарги і направити справу для продовження розгляду до апеляційного суду.
Ухвалою Верховного Суду від 27 лютого 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 21 січня 2025 року та на ухвалу Київського апеляційного суду від 22 січня 2025 року залишено без руху, надано строк для усунення недоліків, заявнику запропоновано надати належні документи на підтвердження права на звільнення від сплати судового збору або сплатити судовий збір за подання касаційної скарги та надати докази направлення скарги та доданих до неї матеріалів Державному реєстратору Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації.
10 березня 2025 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» направив до Верховного Суду заяву про відвід судді Верховного Суду Ігнатенка В. М., яка зареєстрована 11 березня 2025 року за вх. № 7594/0/220-25.
11 березня 2025 року зазначену заяву було передано судді Ігнатенку В. М.
Заява ОСОБА_1 про відвід мотивована тим, що суддя Касаційного цивільного суду Ігнатенко В. М. постановив ухвалу про залишення без руху його касаційної скарги на підставі того, що надані заявником відомості є недостатніми доказами на підтвердження скрутного майнового стану заявника, а також з підстав відсутності доказів на підтвердження направлення скарги та доданих до неї матеріалів Державному реєстратору Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації.
Справу суди першої та апеляційної інстанцій розглядали як таку, що відноситься до категорії справ у спорах, що виникають із трудових правовідносин, а саме про стягнення заробітної плати.
Заявник вважає, що його позов не відноситься до категорії справ, що виникають з трудових правовідносин, проте це можна встановити лише при наявності матеріалів справи, а тому на думку заявника, вказані обставини є доказом упередженості судді, що є підставою для відводу. 
Зазначає, що після перебування в місцях позбавлення волі протягом тривалого часу він не працював, перебував на обліку в службі зайнятості, на цей час має лише непостійні заробітки, відображені в наданих суду документах. Крім того наразі доглядає за паралізованою матір`ю та має заборгованість за комунальні послуги. Вважає, що надав достатні докази на підтвердження звільнення його від сплати судового збору.
Через своє скрутне матеріальне становище не може направити копію касаційної скарги відповідачу Державному реєстратору Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації та зазначає, що останній є структурним підрозділом відповідача Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, якому копію касаційної скарги надіслано через підсистему «Електронний суд». 
Крім того, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій розглянули справу, як таку, що відноситься до справ, що виникли з трудових правовідносин, тому по аналогії з частиною другою статті 177 ЦПК України, правила цієї статті щодо подання копій документів не поширюються на позови, що виникають з трудових правовідносин, а тому заявник заявив клопотання про звільнення його від надання доказів надсилання копії касаційної скарги відповідачу - Державному реєстратору Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації.
Відповідно до пунктів 1 - 4 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи.
Суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу (недопустимість повторної участі у розгляді справи). До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя (частини друга, третястатті 36 ЦПК України).
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу) також, якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.
Наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий, та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.
ЦПК України не встановлює вичерпного переліку обставин, які свідчать про необ`єктивність судді, проте визначає, що такі підстави повинні бути обґрунтовані особою, яка ініціює питання про відвід судді.
Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» (№ 33949/02, § 49-52, 
від 09 листопада 2006 року) зазначено, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий, та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.
Як зазначає Європейський суд з прав людини, найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, 
№ 11/1987/134/188, §48).
Щодо суб`єктивного критерію, то немає підстав стверджувати, що суддя Верховного Суду Ігнатенко В. М. виявляє особисту упередженість. Презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного. Таких доказів заявником не надано.
Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.
Доводи заявника, які обґрунтовані виключно припущеннями і нічим не доведені, зводяться до незгоди із прийнятим суддею процесуальним судовим рішенням в цій справі, що відповідно до статті 36 ЦПК України не є підставою для відводу, а є виключно реалізацією суддею своїх процесуальних повноважень, передбачених нормами ЦПК України не свідчать про існування обставин, які викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності суддів.
Верховний Суд наголошує на тому, що учасники справи не можуть використовувати інститут відводу суддів з метою схиляння суду до ухвалення бажаного для них процесуального рішення. Необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді певної справи є так само порушенням права на справедливий суд, як і незадоволення обґрунтованої заяви про відвід судді.
Згідно з частинами другою та третьою статті 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.
Враховуючи необґрунтованість заявленого ОСОБА_1 відводу судді Верховного Суду Ігнатенку В. М. питання про відвід судді відповідно до частини третьої статті 40 ЦПК України підлягає передачі на вирішення іншому судді, визначеному у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.
Керуючись статтями 33, 36, 40, 260 ЦПК України, 
У Х В А Л И В:
Заяву  ОСОБА_1 про відвід судді Ігнатенка В. М. від участі у розгляді касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 21 січня 2025 року та на ухвалу Київського апеляційного суду від 22 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про стягнення заробітної плати визнати необґрунтованою.
Заяву про відвід судді Верховного Суду Ігнатенка В. М. передати судді, який не входить до складу суду, визначеному у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя:                                                                                                  В. М. Ігнатенко