Справа № 150/722/24
Провадження № 22-ц/801/406/2025
Категорія: 101
Головуючий у суді 1-ї інстанції Суперсон С. П.
Доповідач:Шемета Т. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року	Справа № 150/722/24	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),
суддів Сала Т. Б., Стадника І. М.
секретар судового засідання Куленко О. В.
учасники справи:
заявник (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,
заінтересована особа Головне управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Чернівецького районного суду Вінницької області від 12 грудня 2024 року, постановлену у складі судді Суперсона С. П. в с. Мазурівка, дата складення повного судового рішення відповідає даті постановлення ухвали, -
в с т а н о в и в :
В грудні 2024 року ОСОБА_1 подав до Чернівецького районного суду Вінницької області заяву про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, в якій просив встановити факт належності йому архівних довідок, виданих комунальною установою «Трудовий архів Шаргородської міської ради» м. Шаргород Жмеринського району Вінницької області за № 01-13-872 та № 01-13-873 від 22 жовтня 2024 року та зарахувати до страхового стажу період роботи з 01.04.1987 р. по 21.04.1988 р.
Ухвалою Чернівецького районного суду Вінницької області від 12 грудня 2024 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01 квітня 1987 року по 21 квітня 1988 року.
Ухвала суду мотивована тим, що заявлена ОСОБА_1 вимога про зарахування до страхового стажу відповідного періоду роботи належить до компетенції органів Пенсійного фонду України. Відмова відповідного органу у зарахуванні стажу роботи до страхового стажу може бути оскаржена ОСОБА_1 до адміністративного суду в порядку, передбаченому кодексом адміністративного судочинства, суд зіслався на численні висновки Великої Палати Верховного Суду з цього питання.
Не погодившись з прийнятою ухвалою, ОСОБА_1 27 грудня 2024 року через засоби поштового зв`язку подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нове рішення, яким його вимоги задовольнити.
Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що від зарахування до страхового стажу періоду роботи 01.04.1987 р. по 21.04.1988 р. залежить реалізація його права на призначення пенсії. Зібрані у справі докази: письмові документи та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення його заяви. Встановлення даних фактів не пов`язане з вирішенням спору про право та породжує для нього юридичні наслідки, оскільки трудова книжка є основним документом, що підтверджує трудовий стаж, а факт перебування в трудових відносинах є необхідним у нарахуванні його трудового стажу. 
Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області подало відзив на апеляційну скаргу, в якій просить залишити її без задоволення, оскільки суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, відмовивши у відкритті провадження щодо частини вимог, посилавшись на практику Великої Палати Верховного Суду. Крім того, просить апеляційний розгляд здійснювати у їх відсутність.
ОСОБА_1 будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи до суду не направляв, а тому його неявка не перешкоджає розгляду справи (частина 2 стаття 372 ЦПК України).
Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржувана ухвала відповідає вимогам закону.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Перелік фактів, які можуть бути встановлені судом, закріплено в частині першій статті 315 ЦПК України та такий перелік не є вичерпним.
Згідно із частиною другою статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Для визначення юридичного характеру факту необхідно з`ясувати мету встановлення, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт має юридичне значення і чи тягне він правові наслідки. 
Як слідує із поданої заяви, встановлення факту зарахування до страхового стажу період роботи з 01 квітня 1987 року по 21 квітня 1988 року ОСОБА_1 необхідно для врахування цих періодів роботи до трудового стажу та підтвердження наявності трудового стажу, внаслідок чого буде призначена пенсія, оскільки територіальним органом Пенсійного фонду України, до якого він звернувся з метою призначення пенсії, йому було відмовлено у призначенні пенсії через наявність у поданих ним архівних довідках розбіжностей (неточностей) між документами, що підтверджують його трудовий стаж та паспортними даними.
В статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
В пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637),зазначено, що «Основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.»
Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Так, із рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 11 листопада 2024 року № 024550007169 (а.с.12) слідує, що до страхового стажу заявника ОСОБА_1 не зараховано періоди з 01.04.1987 по 21.04.1988, оскільки в даті звільнення з роботи міститься виправлення; періоди роботи в колгоспі ім. Петровського з 03.06.1988 по 15.02.1996 згідно архівної довідки № 01-13-873 від 22.10.2024 року виданої Комунальною установою «Трудовий архів Шаргороської міської ради», оскільки зазначене прізвище, ім`я, по батькові « ОСОБА_1 », « ОСОБА_2 », « ОСОБА_1 », « ОСОБА_1 » не відповідає прізвищу, імені, по батькові « ОСОБА_1 » згідно паспортних даних; період роботи з 05.05.1998 по 06.10.2006, оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Тому Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу – 31 рік.
Відповідно до п. 26 Порядку якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує стаж роботи, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом громадянина України або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.
Отже, у судовому порядку відповідно до пункту 26 зазначеного Порядку встановлюється лише факт приналежності документа, що підтверджує трудовий стаж, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження.
Таким чином, суд першої інстанції вірно зазначив, що встановлення факту наявності трудового стажу для призначення пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України під час прийняття рішення про призначення пенсії, а рішення вказаного органу щодо її призначення підлягає оскарженню до адміністративного суду у встановленому законом порядку.
Зазначене відповідає позиції Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеній в численних постановах, зокрема в постанові: від 03 червня 2022 року у справі № 727/7373/21-ц, від 03 березня 2021 року у справі № 202/2186/20, від 10 березня 2020 року у справі № 556/132/18, від 13 листопада 2019 року у справі № 559/2652/16-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 401/2020/17-ц, від 24 жовтня 2019 року у справі № 523/30/17 , від 10 червня 2020 року у справі № 347/576/18 та ін.
Верховний Суд неодноразово, висловлюючи правову позицію щодо порядку розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, акцентував на тому, що встановлення юридичного факту можливе виключно тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого, позасудового порядку встановлення такого факту, а суд при розгляді заяв повинен пересвідчитись чи підлягає така справа розгляду в судовому порядку і чи не віднесено вирішення цього питання до компетенції іншого органу. До прикладу, постанови Великої Палати Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 161/853/19, від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18, від 18 грудня 2019 року у справі № 370/2898/16, від 04 жовтня 2024 року у справі № 752/5665/23, - на які вірно послався суд першої інстанції.
Відтак суд першої інстанції вірно виснував, що питання встановлення факту зарахування до страхового стажу певного періоду роботи з метою підтвердження трудового стажу не підлягає судовому розгляду, а повинно вирішуватись у позасудовому порядку відповідно до встановленої законодавством процедури. При цьому відмова відповідного органу у встановленні таких фактів може бути оскаржена заінтересованою особою до адміністративного суду.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що приписи "суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства" (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України), "суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства" (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосуються як позовів (заяв), які не можна розглядати за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів (заяв), які суди взагалі не можуть розглядати (див. висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 13 червня 2018 року у справі N 454/143/17-ц (пункт 59), від 21 листопада 2018 року у справі N 757/43355/16-ц (пункти 42, 66), від 13 березня 2019 року у справі N 331/6927/16-ц (пункт 37), від 20 березня 2019 року у справі N 295/7631/17, від 21 серпня 2019 року у справі N 761/35803/16-ц (пункт 36), від 18 вересня 2019 року у справі N 638/17850/17 (пункт 5.30), від 8 листопада 2019 року у справі N 910/7023/19 (пункт 6.20), від 18 грудня 2019 року у справі N 688/2479/16-ц (пункт 30), від 26 лютого 2020 року у справі N 1240/1981/18 (пункт 30), від 28 квітня 2020 року у справі N 607/15692/19 (пункт 45) від 26.10.2022 № 229/1026/21 (пункт 30)).
Таким чином, вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення: зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01.04.1987 по 21.04.1988, - суд першої інстанції правильно виснував, що заява щодо встановлення такого юридичного факту, який просить встановити заявник, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з чим правильно відмовив у відкритті провадження у справі в цій частині вимог.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. 
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).
Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів, які б спростовували постановлену у справі ухвалу суду першої інстанції, яка ґрунтується на повному та всебічному з`ясуванні обставин справи, постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Тому ухвала Чернівецького районного суду Вінницької області від 12 грудня 2024 року підлягає залишенню без змін, а подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Чернівецького районного суду Вінницької області від 12 грудня 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча                                                                  Т. М. Шемета

Судді:                                                                 Т. Б. Сало

І. М. Стадник