ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року	Львів	Справа № 260/3941/24 пров. № А/857/30586/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Глушко І.В., 
суддя                                                     Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу  Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року (головуючий суддя Іванчулинець Д.В., м.Ужгород) у справі №260/3941/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                 В С Т А Н О В И В:

13.06.2024 позивач ( ОСОБА_1 ) звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (відповідач 1) та Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (відповідач 2), в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 10.04.2024 року за № 072150003285 про відмову у призначенні ОСОБА_2 пенсії за віком; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області зарахувати у страховий стаж ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 весь безперервний період його роботи в колгоспі «Дружба» з 01.06.1986 року до 09.01.1992 року і здійснити призначення та виплату йому пенсії за віком з 29.04.2024 року - дати виникнення в ОСОБА_1 права на пенсію за віком.
Позов обґрунтовує тим, що йому 28 квітня 2024 року виповнилося 65 років. Вказує, що 03.04.2024 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного, фонду України в Закарпатській області з відповідною заявою про призначення пенсії за віком. До заяви ним було додано всі необхідні документи, в тому числі: трудову книжку серія НОМЕР_2 від 26.06.1990 року; довідку про членство та роботу в колгоспі «Дружба» (АПССФ «Дружба») від 03.04.2024 року за № 7/1; довідку про заробітну плату для обчислення пенсії від 03.04.2024 року за № 7/5; довідку про реорганізацію колгоспу «Дружба» від 03.04.2024 року за № 7/2; довідку про встановлений виробіток мінімуму в колгоспі «Дружба» від 03.04.2024 року за № 7/3; довідку про право підпису довідок від 03.04.2024 року за №7/4; військовий квиток НОМЕР_3 ; архівну довідку № 2312 від 17.12.2019 року про роботу позивача в Хустському заводі технологічного обладнання (ПАТ «Техномаш»); архівну довідку № 2313 від 17.12.2019 року про зарплату позивача за роботу в Хустському заводі технологічного обладнання (ПАТ «Техномаш»); архівну довідку № 2314 від 17.12.2019 року про реорганізацію Хустського заводу технологічного обладнання. Однак, згідно рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 10 квітня 2024 року за № 072150003285 позивачеві відмовлено в призначенні пенсії. Так, до страхового стажу позивача відповідачем 2 зараховано лише 12 років 06 місяців 28 днів. Також, з рішення відповідача 2 та доданої до нього роздруківки періодів, що враховані ним до страхового стажу позивача вбачається, що відповідачем 2 не зараховано до страхового стажу позивача періоди його роботи в колгоспі «Дружба» згідно доданої довідки № 7/1 від 03.04.2024 року, оскільки не зазначена інформація про кількість вироблених вихододнів, а зазначена сума заробітної плати за рік. За твердженнями відповідача 2 законодавцем не передбачалося обліку робочого часу в грошових одиницях.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року адміністративним позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 072150003285 від 10 квітня 2024 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи: з 01.06.1986 року по 26.02.2000 року в колгоспі «Дружба». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 29 квітня 2024 року.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач 2 подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що за наданими документами страховий стаж позивача становить 12 років 06 місяців 28 днів. За результатами розгляду документів доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано період за доданою довідкою № 7/1 від 03.04.2024 — робота в колгоспі. Основним документом, що підтверджує стаж роботи в колгоспі, є трудова книжка колгоспника, яка ведеться на кожного члена колгоспу. Періоди роботи в колгоспі за даними трудової книжки колгоспника можна віднести до страхового стажу за умови, якщо у цій трудовій книжці вказано за кожний рік встановлену норму мінімуму трудової участі у сільському господарстві та фактичну кількість нарахованих трудоднів. Ці дані мають бути завірені належним чином: навпроти запису за кожен рік має бути підпис та печатка. Якщо записи внесено не правильно, для підтвердження стажу роботи у колгоспі необхідно надати уточнюючі довідки видані правлінням колгоспу або архівними установами. У довідці № 7/1 від 03.04.2024, наданої позивачем, не зазначена інформація про кількість вироблених вихододнів, а зазначена сума заробітної плати за рік. Апелянт вважає, що законодавством не передбачалося обліку робочого часу в грошових одиницях. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
13.01.2025 позивачем до суду подано відзив на апеляційну скаргу. Доводи відзиву аналогічні доводам адміністративного позову. Крім того, зазначає, що апелянтом не спростовано висновків суду першої інстанції, доказів протилежного до суду апеляційної інстанції ним (апелянтом) не надано, а тому спірні періоди роботи позивача в колгоспі «Дружба» повинні бути зараховані до його страхового стажу. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення  з огляду на наступні підстави.
Судом встановлені наступні обставини.
03 квітня 2024 року позивач звернувся до органу пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком. 
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 10 квітня 2024 року № 072150003285 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно частини третьої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи. 
Відповідно до вказаного рішення страховий стаж позивача становить 12 років 6 місяців 28 днів. До страхового стажу не враховано період роботи в колгоспі вказані в довідці № 7/1 від 03.04.2024 року, оскільки не зазначена інформація про кількість вироблених вихододнів, а зазначена сума заробітної плати за рік.
Не погоджуючись з діями відповідача та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся в суд першої інстанції з позовом. 
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Згідно із положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (Закон № 1058).
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону №1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно ч. 3 ст. 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу не менше 15 років. Починаючи з 1 січня 2019 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 65 років мають особи за наявності страхового стажу: від 15 років до 21 років з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 із змінами (Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Оглядаючи матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 10 квітня 2024 року № 072150003285 про відмову позивачу у призначенні пенсії, не враховано до стажу позивача період роботи з 01 червня 1986 року по 26 лютого 2000 року, згідно довідки № 7/1 від 03.04.2024 року виданої СТОВ «Дружба», оскільки в такій не зазначена інформація про кількість вироблених вихододнів, а зазначена сума заробітної плати за рік.
Разом з тим, колгосп «Дружба», який згідно рішення зборів уповноважених представників колгоспу з 09.01.1992 року реорганізований в Агропромислову спілку селян і фермерів «Дружба» (АПССФ «Дружба»), яка в подальшому відповідно до Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо реформування аграрного сектору економіки» від 03.12.1999 року реорганізована в СТОВ «Дружба» на підставі Протоколу №1 від 26.02.2000 року.
Згідно із записом № 05 трудової книжки НОМЕР_2 від 26.06.1990 року, позивач прийнятий на роботу в колгосп «Дружба» с. Стеблівка з 12.10.1990 року різноробочим.
Згідно із записом № 06, виконаним в цій трудовій книжці, позивач звільнився з роботи з 22.04.1991 року за власним бажанням.
Згідно із записом № 8 трудової книжки НОМЕР_2 позивача прийнято на роботу в АПССФ «Дружба», правонаступник колгоспу «Дружба» с. Стеблівка з 27.01.1992 року сторожем в тракторний цех.
Згідно із записом № 10 виконаним в цій же трудовій книжці, позивача звільнено з роботи з 26.02.2000 року в зв`язку з реорганізацією АПССФ «Дружба» в СТОВ «Дружба» за ст. 36 п. 1 КЗпП України.
Хоча в трудовій книжці позивача відсутні записи про його прийняття в колгосп «Дружба» та виробіток в колгоспі трудового мінімуму, однак відомості про це за періоди 1986-1992 p.p. містяться в довідці № 7/1 від 03.04.2024 року.
Слід зазначити, що в колишньому колгоспі «Дружба», с. Стеблівка виробіток мінімуму в період з 1966 року по 1990 рік був встановлений в рублях, а саме: з 1966 р. по 1974 роки - встановлений мінімум 120 крб. за рік, з 1975 по 1990 роки встановлений мінімум 250 крб., аз 1991 року встановлений мінімум 120л/днів за рік. Наведене підтверджується, зокрема, відповіддю СТОВ «Дружба» від 11.06.2024 року на адвокатський запит представника позивача від 07 червня 2024 року з додатками до неї: довідкою № 4 від 11.06.2024 року, виданою дирекцією СТОВ «Дружба» с. Стеблівка Хустського району.
Так, згідно відповіді СТОВ «Дружба» на адвокатський запит представника позивача, зазначено наступне: з 1983 року в колгоспі «Дружба» почалося друкування табуляграм. В них набито нулі, наприклад 0500 - береться до уваги 50 л/д; 0080 - береться до уваги 8 л/д; 0370 - береться до уваги 370 л/д. Перші нулі не беруться до уваги, тому що так налаштовані були машино-лічильні апарати того часу і не було можливості щось змінити.
При оформленні на пенсію, завжди вибирався стаж роботи з 1983 року з табуляграм, то був основний документ. Заповнювалася довідка про стаж роботи на одній стороні (з якого по яке число), а на другій - виробіток по роках. В трудових книжках старого взірця не було графи прийому та звільнення, лише рік, встановлений мінімум і вироблено, тому багато років велося по старому взірцю, але завжди видавалися довідка про стаж, заробітну плату. Це і були підтверджуючі документи про роботу працівників колгоспу.
За період 1952-2019 років проводилися перевірки органами Пенсійного фонду, в тому числі Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області і нараховувалися пенсії колишнім працівникам колгоспу з врахуванням їх стажу роботи в колгоспі «Дружба» на підставі довідок, в яких зазначалося мінімум трудової участі в грошових коштах без будь-яких відмов.
Щодо перевірки органами Пенсійного фонду України достовірності та правильності нарахування стажу та заробітної плати позивачу у колгоспі «Дружба», така перевірка проводилася, що підтверджується зокрема Актом від 16 квітня 2024 року за № 0700-1002-1/1978.
У позивача ОСОБА_1 - табельний номер 2298, про що зазначено в довідці № 7/1 від 03.04.2024 року.
З табуляграм за червень-грудень 1986 року, січень-грудень 1987 року, січень- грудень 1988 року, січень - грудень 1989 року, січень - грудень 1990 року, відомостей про нарахування зарплати по табельних номерах за 1991 рік, 1992 рік чітко вбачаються відпрацьовані позивачем людино-години та людино-дні, тобто чітко видно трудову участь позивача в колективному господарстві. Слід зазначити, що дані книг, табуляграм та відомостей підтверджують правильність даних, вказаних в довідці № 7/1 від 03.04.2024 року.
Як вбачається з довідок № 7/1 та 7/5 від 03.04.2024 року за виконану в колгоспі «Дружба» роботу, позивачу нараховувалась та виплачувалась заробітна плата, що є беззаперечним доказом виконання ним трудових обов`язків в колгоспі.
Так, Актом № 0700-1002-1/1978 перевірки правильності видачі довідки про заробітну плату для обчислення пенсії ОСОБА_1 за період роботи у колгоспі «Дружба», складеного 16.04.2024 року ОСОБА_3 - головним спеціалістом відділу контрольно-перевірочної роботи № 2 управління контрольно-перевірочної роботи відповідача 1 підтверджено правильність та вірність довідки про заробітну плату для обчислення пенсії № 7/5 від 03.04.2024 року гр. ОСОБА_1 за період роботи у колгоспі «Дружба» (СТОВ «Дружба»).
Отже, період роботи з 01.06.1986 року по 26.02.2000 року в колгоспі «Дружба» підтверджується належними доказами, а відтак, на переконання апеляційного суду не зарахування до страхового стажу вищевказаного періоду є протиправним. 
При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до частини третьої статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, Управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.
Такі повноваження Пенсійного фонду повинні бути використані з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких вони спрямовані.
Відтак, враховуючи вищенаведене, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів, відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності. Однак, відповідач таким правом не скористався.
Таким чином, апеляційний суд приходить висновку про наявність підстав для зарахування до страхового стажу, що враховується для призначення пенсії за віком період роботи в колгоспі «Дружба» з 01.06.1986 року по 26.02.2000 року.
З огляду на встановлені судом обставини, на переконання колегії суддів, відповідач, приймаючи оскаржене рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії від 10 квітня 2024 року № 072150003285 діяв всупереч вимог вказаних вище норм законів, що спричинило порушення права позивача на соціальний захист та отримання пенсійних виплат. Відтак, як вірно вказав суд першої інстанції, вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню. 
При цьому, колегія суддів зауважує, що в оскарженому рішенні про відмову в призначенні пенсії відповідач зазначає, що страховий стаж позивача становить 12 років 6 місяців 28 днів, а необхідний страховий стаж згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить від 15 років до 21 років. Водночас, враховуючи те, що судом вирішено зарахувати до страхового стажу позивача вищевказаний період роботи в колгоспі «Дружба», то страховий позивача є достатнім для призначення йому пенсії за віком. Таким чином, як вірно зазначив суд першої інстанції, пенсія позивачу повинна бути призначена з 29 квітня 2024 року.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.
Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

                                             П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року у справі № 260/3941/24 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	І. І. Запотічний