ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

10 лютого 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/10846/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чабаненко С.В. (доповідач),
                               суддів:  Юрко І.В., Білак С.В.,     
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційні скарги ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року в адміністративній справі №160/10846/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення середнього заробітку,-  
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому, просив стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за затримку розрахунку під час виключення зі списків військової частини в розмірі 113 763,46 грн.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року позов задоволено частково:
- визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зі служби з 02.02.2022 року по 11.04.2024 року;
- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні зі служби з 02.02.2022 року по 11.04.2024 року в сумі 15 173,51 грн;
- в задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржене рішення в частині відмови у задоволенні вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обгрунтування апеляційної скарги зазначив, що предметом спору в цій справі є стягнення середнього заробітку за час затримки виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 03.02.2022 по 10.04.2024. З 19.07.2022 відбулися зміни в правовому регулюванні спірних правовідносин, які необхідно враховувати під час розгляду цієї справи. В даному випадку слід врахувати правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові Верховного Суду від 29.01.2024 у справі № 560/9586/22, про необхідність диференційованого підходу до періодів, за які стягується середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні залежно від дії редакції статті 117 КЗпП України на відповідний період. Тому, спірний період стягнення середнього заробітку у цій справі умовно варто поділити на 2 частини: до набрання чинності 19 липня 2022 року і після цього. Враховуючи, що звільнення позивача відбулось 02.02.2022, то середня заробітна плата повинна обчислюватися з виплат за попередні два місяці роботи. Відповідно до картки особового рахунку військовослужбовця за 2021 та 2022 роки (додано до позову), що було надано військовою частиною НОМЕР_2 до відзиву на позовну заяву у справі № 160/8290/23, сума грошового забезпечення позивача за два місяці перед звільненням становила 33 498,06 грн., а саме: у грудні 2021 року – 16 749,03 грн. (13 399,22 грн. до видачі + 3 349,81 утримані аліменти), у січні 2022 року – 16 749,03 грн. (13 399,22 грн. до видачі + 3 349,81 утримані аліменти). Виходячи з вказаних показників, розмір середньоденного грошового забезпечення Позивача становить 540,29 грн. (33 498,06 грн. / 2 місяці (62 календарних дня) = 540,29 грн.). Здійснюючи диференційований підхід до розрахунку суми середнього заробітку, спірний період стягнення середнього заробітку у цій справі умовно варто поділити на 2 частини: з 03.02.2022 до 18.07.2022 (166 календарних дні) та з 19.07.2022 до 18.01.2023 (184 календарних дні (тобто з обмеженням виплати у 6 місяців)) включно. За період з 03.02.2022 до 18.07.2022 сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні Позивача становить 166 днів х 540,29 грн. (середньоденне грошове забезпечення) = 89 688,14 грн. Зокрема, істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 15 173,51 грн / 89 688,14 грн (сума виплаченої індексації / середній заробіток за весь час затримки розрахунку) = 0,16. З урахуванням вказаного, середнє грошове забезпечення Позивача за час затримки 14 350,10 грн (540,29 грн х 166 календарних днів х 0,16). Визначаючи розмір середнього заробітку, який підлягає відшкодуванню за період з 19.07.2022 по 18.01.2023 включно (тобто з обмеженням виплати у 6 місяців), слід зазначити наступне. Оскільки період затримки розрахунку при звільненні, за який може бути визначено відшкодування (з урахуванням чинної редакції ст. 117 КЗпП), становить 184 дні. З урахуванням середньоденного заробітку позивача (540,29 грн) сума відшкодування становить 99 413,36 грн (184 х 540,29 грн.) та така сума не підлягає зменшенню. Отже, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права, слід дійти висновку про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку в загальному розмірі 113 763,46 грн. (14 350,10 + 99 413,36).
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач також подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обгрунтування апеляційної скарги зазначив, що позивач не звертався із заявою до військової частини про виплату втрати частини доходу при звільненні відповідно до Закону № 2050-ІІІ та Порядку №159, а відповідач не відмовляв у виплаті такої компенсації, тому право особи порушено не було, а відтак звернення позивача до суду з позовом в цій частині є передчасним. Відповідно, в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, і суд за таких фактичних обставин мав відмовити у задоволенні позову. Судом помилково і необґрунтовано наведено у рішенні правовий висновок про те, що спеціальне законодавство не врегульовує відносини, пов`язані із затримкою розрахунку при звільненні військовослужбовців з лав ЗСУ, відповідальності за затримку розрахунку при такому звільненні, відтак застосовності норм КЗпП України. На переконання військової частини, судом невірно встановлені фактичні обставини справи, неправильно надана правова оцінка спірним правовідносинам, не надана правова оцінка доводам відзиву відповідача, в порушення ч.6 ст. 7 КАС України застосована аналогія закону, не врахована наявність урегульованості спірного питання Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-ІІІ та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі - Порядок №159), відповідно судом розрахунок обчислення середнього заробітку у відповідності до ПКМУ №100 від 08.02.1995року застосований незаконно. Затримка розрахунку з моменту набуття рішенням суду законної сили становила 154 дні, що пов`язане з неритмічним фінансуванням Міноборони видатків на виконання рішення судів, що в свою чергу пов`язане з дефіцитом державного бюджету України в 2024 році, який викликаний умовами воєнного стану. На думку відповідача, при застосуванні формули розрахунку суми компенсації необхідно було керуватись постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі - Порядок №159), згідно з якою 154 дні прострочення виконання рішення суду необхідно помножити на суму інфляції у період з моменту набуття рішенням суду законної сили і до моменту фактичної виплати, за мінусом одного місяця, оскільки один місяць прострочення за цією постановою ПКМУ не враховується. Вказаного суд не зробив, і не обґрунтував такий розрахунок, з чим погодитись не можна. 
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу військової частини, в якому вважає посилання відповідача на правову позицію, наведену у постанові Верховного Суду від 09.06.2021 по справі № 240/186/20 безпідставною, так як у зазначеній постанові врегульовано інші правовідносини. За викладених обставин вважає, що апеляційна скарга військової частини НОМЕР_1 є безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до вимог ст. 311 КАС України.
Перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, наказом №24 від 02.02.2022 року Військової частини НОМЕР_2 майора юстиції ОСОБА_1 , помічника командира з правової роботи Військової частини НОМЕР_2 , виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 02.02.2022 року. 
20.04.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача-1: Військової частини НОМЕР_1 , відповідача-2: Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії.
26.06.2023 року рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №160/8290/23 позовну заяву ОСОБА_1 до відповідача-1: Військової частини НОМЕР_1 , відповідача-2: Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю:
- визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) індексації грошового забезпечення за період з 26.09.2016 року по 28.02.2017 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку грошового забезпечення - січень 2008 року;
- визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо не проведення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) остаточного розрахунку до 28.02.2017 року;
- визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ), яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2017 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку грошового забезпечення - січень 2008 року;
- визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) щодо нарахування та виплати позивачу з 29.01.2020 року грошового забезпечення, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 року;
- визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) щодо не проведення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) остаточного розрахунку до 02.02.2022 року;
- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) індексацію грошового забезпечення за період з 26.09.2016 року по 28.02.2017 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку грошового забезпечення - січень 2008 року;
- зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2017 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку грошового забезпечення - січень 2008 року;
- зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) належне грошове забезпечення з 29.01.2020 року по 02.02.2022 року (щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення), з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 року та Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 року на відповідний тарифний коефіцієнт, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького кладу та деяких інших осіб» №704 від 30.08.2017 року, з врахуванням раніше виплачених сум;
- зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_5 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) грошову допомогу для оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2020 та 2021 роки, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 та Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 на відповідний тарифний коефіцієнт, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького кладу та деяких інших осіб» № 704 від 30.08.2017 року, з врахуванням раніше виплачених сум;
- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) компенсацію втрати частини доходу за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 26.09.2016 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення;
- зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) компенсацію втрати частини доходу за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2017 року та грошового забезпечення за період з 29.01.2020 року, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року по день фактично виплачених сум такої заборгованості.
09.11.2023 року постановою Третього апеляційного адміністративного суду по справі №160/8290/23 апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 задоволено частково:
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.06.2023 року у справі №160/8290/23, в частині задоволених позовних вимог щодо:
- визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення з ОСОБА_1 остаточного розрахунку до 28.02.2017 року; 
- визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_2 щодо не проведення з ОСОБА_1 остаточного розрахунку до 02.02.2022 року;
- зобов`язання військової частини НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 належне грошове забезпечення з 29.01.2020 року по 02.02.2022 року з урахуванням розрахункової величин - прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановленого станом на 01 січня 2021 року та 01 січня 2022 року;
- зобов`язання військової частини НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу для оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2020 та 2021 роки, з урахуванням розрахункової величин - прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановленого станом на 01 січня 2021 року;
- скасовано та в цій частині заявлених вимог прийнято нову постанову про відмову в задоволенні позову.
В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.06.2023 року у справі №160/8290/23 залишено без змін.
28.03.2024 року постановою Верховного Суду по справі №160/8290/23 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2023 року у справі №160/8290/23 скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про: 
- визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення з ОСОБА_1 остаточного розрахунку до 28 лютого 2017 року; 
- визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_2 щодо непроведення з ОСОБА_1 остаточного розрахунку до 02 лютого 2022 року; 
- зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 належне грошове забезпечення з 29 січня 2020 року по 02 лютого 2022 року з урахуванням розрахункової величин - прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановленого станом на 01 січня 2021 року та 01 січня 2022 року; 
- зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу для оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2020 та 2021 роки, з урахуванням розрахункової величин - прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановленого станом на 01 січня 2021 року – скасувати, залишивши в силі в цій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 червня 2023 року. 
У решті постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 09.11.2023 року залишено без змін.
11.04.2024 року Військова частина НОМЕР_1 виплатила ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 26.09.2016 року по 28.02.2017 року в сумі 15 173,51 грн.
У зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою. 
Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність врахування під час вирішення спірних правовідносин очевидної неспівмірності належних до виплати позивачу сум середнього заробітку - 83 204,66 грн. зі встановленим розміром заборгованості - 15 173,51 грн., характером цієї заборгованості, діями позивача та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 15 173,51 грн.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Відповідно до статті19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 47 Кодексу законів про працю України (у редакції, чинній на момент звільнення позивача) визначено, що Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника..
За змістом статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.
Відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-IX (далі – Закон № 2352-IX), який набрав чинності з 19.07.2022, статтю 117 Кодексу законів про працю України викладено в такій редакції:
«У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».
Відповідно до статті 233 Кодексу законів про працю України у редакції Закону № 2352-ІХ працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). 
Датою виникнення правовідносин, урегульованих статтею 117 Кодексу законів про працю України у цій справі, є 02.02.2022 – дата звільнення позивача.
За таких обставин застосуванню до спірних правовідносин належать приписи статті 117 Кодексу законів про працю України у редакції на момент їхнього виникнення, тобто до набрання чинності Законом № 2352-ІХ.
Однак період стягнення середнього заробітку з 19.07.2022 по день фактичного розрахунку при звільненні регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 Кодексу законів про працю України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.
Спірний період стягнення середнього заробітку у цій справі охоплюється періодом з 03.02.2022 до 10.04.2024, а тому його умовно варто поділити на 2 частини: до набрання чинності Законом № 2352-ІХ (19.07.2022) і після цього.
Період з 03.02.2022 до 19.07.2022 регулюється редакцією статті 117 Кодексу законів про працю України, до внесення у неї змін Законом № 2352-ІХ, тобто без обмеження строком виплати у шість місяців. 
Проте період з 19.07.2022 регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 Кодексу законів про працю України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.
Судова палата Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 06 грудня 2024 року у справі № 440/6856/22 виклала наступні висновки, щодо необхідності застосування норм матеріального права до аналогічних правовідносин.
Так, Верховний Суд зазначив, що у межах цієї справи належить враховувати норми статті 117 Кодексу законів про працю України у редакції, яка діяла до 19.07.2022 із урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, які безпосередньо стосуються норм статті 117 Кодексу законів про працю України у редакції, яка діяла до 19.07.2022, а на їх виконання підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат. Належить також враховувати приписи чинної редакції статті 117 Кодексу законів про працю України щодо періоду з 19.07.2022, яким законодавець обмежив виплату 6 місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.
Отже, з урахуванням висновків Верховного Суду, колегія суддів викладає наступний розрахунок середнього заробітку за час розрахунку позивача при виключенні зі списків військової частини.
За змістом п. 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі – Порядок № 100) середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.
Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.
За відомостями картки особового рахунку військовослужбовця – позивача, розмір нарахованого грошового забезпечення складає: 17004,09 грн – грудень 2021 року та 17004,09 грн – січень 2022 року.
Відповідно, середньоденне грошове забезпечення позивача становить 548,52 грн = (17004,09 + 17004,09):62.
З урахуванням висновків Верховного Суду у справі № 440/6856/22, кількість днів затримки розрахунку при звільненні складає з 03.02.2022 до 18.07.2022 - 166 днів та з 20.07.2022 по 10.04.2024 – 183 дні (6 місяців).
При цьому, у період з 03.02.2022 до 18.07.2022 колегія суддів бере до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.
Середній заробіток за період з 03.02.2022 до 18.07.2022: 166 днів х 548,52 грн = 91  054,32 грн.
Частка щодо недоплаченої суми складає 0,16 (15173,51 : 91  054,32).
Тобто, з урахуванням істотності частки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 14  568,69 грн.
Проте, на переконання колегії суддів, під час розрахунку суми стягнення середнього заробітку необхідно врахувати дії позивача, які вплинули на тривалість затримки розрахунку при звільненні, а саме те, що позивач звернувся до суду з позовом у справі № 160/8290/23 лише 20.04.2023 року, штучно збільшивши період затримки розрахунку на 14 місяців. 
Середній заробіток за 183 дні становить 100379,16 грн (183 х 548,52 грн).
Верховний Суд у постанові від 06.12.2024 року у справі № 440/6856/24 звернув увагу судів, що належить враховувати приписи чинної редакції статті 117 Кодексу законів про працю України щодо періоду з 19.07.2022, яким законодавець обмежив виплату 6 місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.
За змістом чинної редакції частини 2 статті 117 КЗпП України, якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Колегія суддів при вирішенні спірних правовідносин враховує, що за змістом чинної редакції статті 117 КЗпП України саме на орган, який виносить рішення по суті спору покладається визначення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, на який впливають обставини, зумовлені індивідуальними чинниками у кожній окремій справі.
Як вбачається з судового рішення у справі № 160/8290/23, крім зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення, на користь позивача присуджено виплату перерахунку розмірів його грошового забезпечення за період 2020-2022 років та грошової допомоги на оздоровлення, що також підлягає виплаті на користь позивача.
З Автоматизованої системи «Діловодство спеціалізованого суду» судом встановлено, що позивач у справі №160/24219/24 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_2 , в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати ОСОБА_1 середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за несвоєчасний розрахунку при звільненні (виключенні зі списків військової частини) за період з 03.02.2022 по 16.08.2024;
- стягнути з військової частини НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1  середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за затримку розрахунку під час звільнення (виключення зі списків військової частини) в розмірі 242 057 (двісті сорок дві тисячі п`ятдесят сім) грн. 44 коп.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року (не набрало законної сили) позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено частково, суд:
- визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні;
- зобов`язав Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 121849,76 гривень (сто двадцять одна тисяча вісімсот сорок дев`ять гривень 76 копійок), з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів;
- в іншій частині позовних вимог – відмовив.
Колегія суддів зазначає, що період стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у цій справі (№ 160/10846/24) співпадає з періодом, за який позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у справі № 160/24219/24, що призводить до подвійного стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на виконання рішення суду у справі № 160/8290/23.
За викладених обставин, висновки Верховного Суду , викладені у постановах від 06 грудня 2024 року у справі № 440/6856/22, від 30 листопада 2023 року у справі № 380/19103/22 та від 26 січня 2024 року у справ № 560/9586/22, на застосуванні яких наполягає позивач не є релевантними до спірних правовідносин та, у відповідності до ч. 5 ст. 242 КАС України не можуть бути враховані під час розгляду цієї справи.
Отже, враховуючи сукупність встановлених обставин, колегія суддів погоджує розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зі служби з 02.02.2022 року по 11.04.2024 року, визначений судом першої інстанції у розмірі 15  173,51 грн, що, з урахуванням маніпулювання позивачем своїми правами з метою покладення на військову частину надмірного тягаря у вигляді подвійного боргу зі сплати середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за один і той же період, відповідає вимогам чинної редакції частини 2 статті 117 КЗпП України.
Водночас, колегія суддів вважає безпідставними посилання військової частини на приписи Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», адже відповідальність за затримку при розрахунку під час звільнення, встановлена статтею 117 КЗпП України є відмінною від відповідальності, встановленої Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», питання якої, у межах цієї справи, не входить до предмета спору.
Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, тому, при таких обставинах, апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін
Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року в адміністративній справі №160/10846/24 - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року в адміністративній справі №160/10846/24 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак