ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/15039/24	Головуючий у 1-й інстанції Лавренюк О.М. 	
Провадження № 22-ц/817/1031/24 	Доповідач - Костів О.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2024 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Хома М. В., Храпак Н. М., 

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення сторін цивільну справу №607/15039/24 за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» на рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 10 вересня 2024 року в цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (далі – позивач) звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2 (далі – відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування заявлених вимог позивач покликається на те, що 01.03.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 392855505 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Відповідно до цього договору відповідачу було надано кредит на суму 20000.00 грн строком на 30 днів від дати отримання кредиту з встановленням процентної ставки в розмірі 1.65 % від суми кредиту за кожен день користування кредитними коштами (дисконтна процентна ставка). Окрім того, сторони договору погодили, що за користування кредитом понад вказаний строк до правовідносин між ними застосовується базова процентна ставка в розмірі 1.70 % від суми кредиту за кожен день користування кредитними коштами, є процентами в розумінні частини другої статті 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). В свою чергу, позичальник зобов`язалась своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені кредитним договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно цього договору.
28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (далі ТОВ «Таліон Плюс») укладено договір факторингу №28/1118-01, строк дії якого неодноразово продовжувався укладенням додаткових угод. Востаннє строк дії договору продовжено до 31.12.2022 (додаткова угода №27 від 31.12.2021). На підставі цього договору ТОВ «Таліон Плюс» 11.06.2020 набуло право вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором на загальну суму 54380.00 грн.
05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» і товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (далі ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс») укладено договір факторингу №05/0820-01, строк дії якого надалі неодноразово продовжувався, востаннє додатковою угодою №3 від 30.12.2022 до 30.12.2024. На підставі цього договору ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» 28.10.2021 набуло право вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором на загальну суму 57100.00 грн.
14.02.2022 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» і ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу №14/02/2022-01, на підставі якого позивачем набуто право вимоги до ОСОБА_2 за вищевказаним кредитним договором на загальну суму 57100.00 грн.
Відповідачка не виконує умови взятого на себе зобов`язання, не погашає кредит та не сплачує проценти за користування кредитом. Внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору №392855505 від 01.03.2020 та неповернення кредитних коштів у встановлені договором строки станом на момент подання позовної заяви заборгованість відповідачки за договором становить 57100.00 грн.
За таких обставин позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором №392855505 від 01.03.2020 у розмірі 57100.00 грн, сплачений судовий збір в розмірі 2422.40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн.
Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 10.09.2024 у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник позивача подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що у справі наявні належні та допустимі докази відступлення права вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», від ТОВ «Таліон Плюс до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача - ТОВ «Юніт Капітал», тому протилежні висновки суду вважає безпідставними.
Акцентує увагу на тому, що строк дії Договору факторингу № 28/1118-01 розпочинається від 28.11.2018 та діє до 31.12.2022 включно (із урахуванням додаткових угод).
Вказує, що реєстр передачі прав вимоги укладено в рамках дії Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 у відповідності до наступних редакцій. Відповідно ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило дійсне право вимоги до ТОВ «Таліон Плюс», оскільки з урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії.
Відзиву на апеляційну скаргу до Тернопільського апеляційного суду не надходило.
Згідно ч.ч.1, 3 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи категорію та складність даної справи, справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а оскаржуване рішення суду — зміні її мотивувальної частини, виходячи з таких підстав.
Судом встановлено наступні обставини.
01.03.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (кредитодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (6F29ZWJ5) укладено договір №392855505, відповідно до пункту 1.1 якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит без конкретної споживчої мети на суму 20000.00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно з п.п.1.3, 1.4 або 1.5 цього договору (а.с.131-133).
Сторони договору погодили, що кредит надається (договір укладається) строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (п.1.2 договору).
Укладаючи вищевказаний кредитний договір його сторони погодили, що строк дії цього договору, вказаний в п.1.2 договору, продовжується на весь період, протягом якого сторони здійснюють свої права і виконують свої обов`язки за цим договором, та визначається як період від дати отримання позичальником кредиту до фактичної дати повернення кредиту, процентів за дисконтною та/або базовою процентними ставками, компенсаціях, яка має бути сплачена у разі невиконання умов договору (пені) та інших нарахувань, передбачених договором (п.4.2 договору).
В п.1.3 договору визначено, що на період строку, визначеного п.1.2 договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 1.65 % від суми кредиту за кожний день користування кредиту.
У випадку користування кредитом понад строк, встановлений п.1.2 договору, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується Базова процентна ставка в розмірі 1.70 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити товариству різницю між фактично сплаченими процентами за дисконтною та нарахованою базовою процентними ставками за весь строк користування кредитом (від дати отримання кредиту до фактичної дати його повернення), що передбачено п.1.4 договору.
В п.1.5 цього договору визначено, що базова процентна ставка за користування кредитом не застосовується протягом строку користування кредитом, вказаного в п.1.2 договору, виключно за умови, якщо розмір базової процентної ставки більший, ніж 1.70 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. В усіх інших випадках нарахування процентів за базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до п. 1.4 цього договору.
Згідно з п.4.3 договору сторони погодили, що проценти, нараховані після закінчення строку надання кредиту, визначеного в п.1.2 цього договору, є процентами в розумінні частини другої статті 625 ЦК України.
Як вбачається з п.4.7 кредитного договору, сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником і товариством в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до п.4.18 договору цей договір є електронним документом, створеним і збереженим в інформаційно-телекомунікаційній система товариства та перетвореним електронними засобами у візуальну форму.
В п.2.1.1.6 договору визначено, що товариство має право укласти договір відступлення права вимоги за договором або договір факторингу з будь-якою третьою особою, з урахуванням вимог законодавства України.
В заявці на отримання грошових коштів в кредит від 01.03.2020, яка містить загальну інформацію про кредит, персональні дані позичальника, також вказано номер банківської картки ОСОБА_2 4149-43ХХ-ХХХХ-9590 (а.с.130).
На підтвердження укладення вищевказаного кредитного договору та надання кредитних коштів до позовної заяви долучено довідку щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», графік розрахунків за кредитним договором, а також платіжне доручення №с577с473-98ed-45dd-87b7-5e7588 4fd9fa про здійснення грошового переказу ОСОБА_2 на суму 20000.00 грн на картку 4149-43хх-хххх-9590 (а.с.34, 35, 134).
Також в матеріалах справи міститься довідка №06/2024, видана ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідно до договору №1336 від 26.09.2013 про те, що за дорученням ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 01.03.2020, зокрема, було здійснено успішний платіж через платіжний сервіс LiqPay ПриватБанку на картку клієнта 4149-хххх-хххх-хх90 на суму 20000,00 грн (а.с.51-53).
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №392855505 від 01.03.2020 станом на 11.06.2020 заборгованість ОСОБА_2 за цим договором складала 54380.00 грн, з яких 20000.00 грн заборгованість за тілом кредиту, 34380.00 грн заборгованість за процентами (а.с.55-57).
28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) було укладено договір факторингу №28/1118-01, за умовами якого клієнт відступив факторові зазначені у відповідних реєстрах права вимог, а фактор зобов`язувався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с.91-97).
28.11.2019 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено додаткову угоду №19 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, за умовами якої сторони дійшли згоди викласти пункт 8.2 договору в наступній редакції: «Строк дії цього договору починає перебіг у момент, визначений у пункті 8.1 цього договору та закінчується 31.12.2020, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором» (а.с.37).
З витягу з реєстру прав вимоги № 82 від 11.06.2020 вбачається, що право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором №392855505 від 01.03.2020 на суму боргу 54380.00 грн, з яких 20000.00 грн - заборгованість за основним боргом (тіло кредиту), 34380,00 грн заборгованість за відсотками передано від ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТзОВ «Таліон Плюс» (а.с.59).
05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено Договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого клієнт відступив факторові зазначені у відповідних реєстрах права вимог, а фактор зобов`язувався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с.117-122).
Стороною позивача також надано копії додаткових угод до даного договору від 05.08.2020, якими текст договору викладено у нових редакціях, копію додаткової угоди №1 від 10.08.2020 до вказаного договору, копію додаткової угоди №2 від 03.08.2021, де зазначено про продовження строку дії Договору до 31.12.2022 та копію додаткової угоди №3 від 30.12.2022 до вказаного договору, де зазначено про продовження строку дії Договору до 31.12.2024 (а.с.126-127, 80-81).
З витягу з реєстру прав вимоги №7 від 28.10.2021 вбачається, що право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором №392855505 від 01.03.2020 на суму боргу 57100.00 грн, з яких 20000.00 грн - заборгованість за основним боргом (тіло кредиту), 37100.00 грн заборгованість за відсотками передано від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (а.с.76-77).
14.02.2022 між ТОВ «Юніт Капітал» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 14/02/2022-01, за умовами якого за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з додатком № 1 та є невід`ємною частиною договору (а.с.109-116).
З витягу з реєстру прав вимоги №1 від 14.02.2022 вбачається, що право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором № 392855505 від 01.03.2020 на суму боргу 57100.00 грн, з яких 20000.00 грн - заборгованість за основним боргом (тіло кредиту), 37100.00 грн заборгованість за відсотками передано від ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Юніт Капітал» (зворот а.с.82-83).
Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором №392855505 від 01.03.2020 від первісного кредитора до ТОВ «Юніт Капітал», оскільки позивач посилається на договір факторингу, який був укладений з первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» 28.11.2018 року, тоді як кредитний договір №392855505 був укладений 01.03.2020, тобто після відступлення прав вимоги. Не може відступатися вимога, яка на час укладання договору факторингу ще не існувала.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується не в повній мірі, з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 6 цього Кодексу передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.
Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.
Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.
Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі «Інтернет» або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.
За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З договору №392855505 від 01.03.2020, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_2 вбачається, що у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.
Оскільки цей договір укладено на сайті позикодавця, та ОСОБА_2 підписала його одноразовим ідентифікатором 6F29ZWJ5, відправленим 01.05.2020 о 10:11:24, тому без отримання повідомлення з відповідним ідентифікатором, без здійснення входу на сайт товариства такий договір не був би укладений.
Зазначене відповідає висновкам, що викладені Верховним Судом у постановах від 07.10.2020 у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28.04.2021 у справі №234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01.11.2021 у справі №234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14.06.2022 у справі №757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08.08.2022 у справі №234/7298/20 (провадження № 61-2902св21).
Договір містить податковий номер ОСОБА_2 , адресу, електронну адресу та номер мобільного телефону.
Доказів того, що на банківську картку ОСОБА_2 не було перераховано кредитні кошти за договором матеріали справи не містять та на спростування цього нею не надано.
Таким чином у суду відсутні підстави вважати, що вказаний кредитний договір не був укладеним.
Що стосується договорів факторингу, то колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до положень статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України).
Згідно з статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Як було встановлено судом, 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01, термін дії якого продовжувався додатковими угодами до даного договору №19, №26 та №27 до 31.12.2022 включно.
Згідно п.2.1 укладеного договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором.
Згідно п.1.3 договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 під правом вимоги розуміються всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Відтак, договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 встановлено, що предметом відступлення за ним є в тому числі вимоги, які виникнуть у клієнта в майбутньому (майбутня вимога), при цьому перелік кредитних договорів, за якими здійснюється відступлення, наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги. Такі додатки до договору є невід`ємною частиною договору факторингу.
Як вірно зазначив місцевий суд в оскаржуваному рішенні, чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №914/868/17, від 18.10.2018 у справі № 910/11965/16.
Однак, на думку колегії суддів, помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що право вимоги за спірним кредитним договором від 01 березня 2020 року, не могло виникнути на підставі договору факторингу, який був укладений раніше, оскільки у вказаних вище правових позиціях Верховного Суду, на які послався суд першої інстанції, касаційний суд вказував на те, що така майбутня вимога можлива, однак за умови її визначеності.
Тобто, колегія суддів вважає, що укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» 28.11.2018 договір факторингу №28/1118-01, є триваючим правочином та додатковими угодами до даного договору №19, №26, №27 його термін дії неодноразово продовжувався до 31.12.2022 включно. В межах строку дії вказаного договору можливе відступлення прав вимоги, в тому числі і майбутніх, але лише у разі їх визначеності, конкретності та індивідуалізації, що може бути оформлено шляхом укладення додаткових угод.
Складання лише реєстру боржників та актів приймання-передачі, без укладення додаткових угод до договору факторингу, не може свідчити про належну передачу прав вимоги від Клієнта до Фактора.
Як вбачається з матеріалів справи, після укладення додаткової угоди №19 від 28.11.2019 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, термін якого продовжено до 31.12.2020, ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» підписали реєстр прав вимоги №82 від 11.06.2020, в тому числі щодо ОСОБА_2 за спірним кредитним договором (а.с.59). Разом з тим, позивачем, окрім вказаного реєстру прав вимоги, не долучено до матеріалів справи Акту прийому-передачі цього реєстру, а також відсутня будь-яка додаткова угода щодо передачі права вимоги до відповідача заборгованості за кредитним договором.
Це ж стосується і наявного в матеріалах справи реєстру прав вимоги №10 від 28.10.2021 (а.с.76), підписаного уже ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», Акт прийому-передачі чи додатковий договір щодо передачі якого, в тому числі за спірним кредитним договором, в матеріалах справи також відсутні.
Таким чином, рішення суду підлягає зміні в мотивувальній частині щодо вказівки про неможливість переходу права вимоги за кредитним договором на підставі договору факторингу, який укладений раніше, ніж кредитний договір.
Щодо відсутності доказів оплати за договорами факторингу.
Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження оплати за договорами факторингу.
Таким чином, позивач ТОВ «Юніт Капітал» не надало доказів переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ТОВ «Юніт Капітал» не надало належних доказів переходу права вимоги щодо боржниці ОСОБА_2 за кредитним договором №392855505 від 01.03.2020 від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі.
Щодо суми боргу за кредитним договором.
Колегія суддів зазначає, що згідно з реєстру прав вимоги №82 від 11.06.2020, підписаного ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс», загальна заборгованість відступленої грошової вимоги до ОСОБА_2 становить 54380 грн, в той час як з реєстру прав вимоги №7 від 28.10.2021 (а.с.76), підписаного уже ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» загальна заборгованість відступленої грошової вимоги до ОСОБА_2 вже становить 57100 грн. Однак, жодного обґрунтування збільшення розміру заборгованості відповідачки за кредитним договором позивачем не надано.
З огляду на зазначене, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ТОВ «Юніт Капітал» слід задовольнити частково, а рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 10.09.2024 — змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції даної постанови.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування судового рішення.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» - задовольнити частково.
Рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 10 вересня 2024 року — змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції даної постанови.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2024 року.

Головуючий 
Судді