ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                                      
 
05 березня 2025 року 
м. Київ
 
справа № 367/3618/21
провадження № 61-13513ск24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Ірпінська міська державна нотаріальна контора Київської області, Київський обласний державний нотаріальний архів, Ірпінський відділ державної виконавчої служби 
у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Коляди Анатолія Миколайовича, на рішення Ірпінського міського суду Київської області 
від 14 лютого 2024 року у складі судді Кравчук Ю. В. та постанову Київського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року у складі колегії суддів: Слюсар Т. А., Голуб С. А., Таргоній Д. О.,
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина 
Короткий зміст позовної заяви
1.            У травні 2021 року ОСОБА_1  звернувся до суду із позовом про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, визнання права власності на 1/2 частину спадкового майна та зняття з нього арешту.
2.            Позов мотивував тим, що ОСОБА_3 (мати позивача) та ОСОБА_4 (батько позивача) перебували у зареєстрованому шлюбі.
3.            Від зазначеного шлюбу у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 народились діти, (сторони по справі): ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
4.             ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 .
5.             ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 . 
6.            За життя ОСОБА_4 належав будинок за адресою: 
АДРЕСА_1 , житловою площею 29,00 кв. м. та радгоспною землею, на якій розташовані сараї «Б», «В».
7.            Позивач вважав, що успадкував 1/2 вказаного будинку після смерті ОСОБА_4 , оскільки на момент смерті спадкодавця був зареєстрований разом з останнім.
8.            Таким чином, вважає себе таким, що прийняв спадщину шляхом вступу 
в управління та володіння спадковим майном.
9.            Додатково вказує, що 26 жовтня 2020 року він звернувся до Ірпінської міської державної нотаріальної контори зі зверненням щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, оскільки вважає, що прийняв спадщину після смерті батька, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном.
10.         На вказане звернення отримав роз`яснення завідуючого державної нотаріальної контори Журавель А. М., в якому зазначено, що позивачу необхідно звернутись до суду для вирішення питання щодо спадкування в судовому порядку, оскільки згідно алфавітних книг реєстрації спадкових справ Ірпінської державної нотаріальної контори спадкова справа до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 була заведена 1984 року і зареєстрована за №75/1984 на підставі заяви №102 від 25 лютого 1984 року ОСОБА_2 та того ж дня нотаріусом державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_2 за реєстровим №543 на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
11.         Оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом видане нотаріусом 
21 серпня 1983 одному зі спадкоємців ОСОБА_2 на весь належний спадкодавцю житловий будинок без врахування того, що фактично є інший спадкоємець за законом першої черги після померлого, який також прийняв спадщину, вважав, що таке свідоцтво порушує його права як іншого спадкоємця та фактично унеможливлює його подальше оформлення своїх прав на частину спадкового майна.
12.         З урахуванням зазначеного просив суд:
- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що видано Ірпінською державною нотаріальною конторою 
21 серпня 1983 року нотаріусом Плеско А. Ф. на ім`я ОСОБА_2 ;
- визнати за ОСОБА_1 , як за спадкоємцем першої черги, право власності на 1/2 житлового будинку в порядку спадкування на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; 
- зняти арешт з будинку АДРЕСА_1 який на час розгляду справи належить на праві власності ОСОБА_2 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
13.         Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 14 лютого 
2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
14.         Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1  суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позовні вимоги є обґрунтованими, проте, звернувшись до суду лише 15 травня 2021 року,  ОСОБА_1 пропустив трирічний строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову саме із вказаних підстав.
При цьому, міський суд виснував, що з урахуванням того, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог у частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, також не підлягає до задоволення позовна вимога про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок та зняття арешту зі спірного майна.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
15.         Постановою Київського апеляційного суду від 04 вересня 2024 рокуапеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Коляди А. М., залишено без задоволення, рішення Ірпінського міського суду Київської області 
від 14 лютого 2024 року залишено без змін.
16.         Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, апеляційний суд зазначив, що міський суд дійшов правильного висновку про пропуск позивачем строку позовної давності, а також відсутність правових підстав для визнання пропущеного позивачем строку звернення до суду з позовом з поважних причин. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
17.         У жовтні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Коляди А. М., на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 14 лютого 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року.
18.         Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 23 жовтня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи та надано строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.
19.         Ухвалою Верховного Суду від 20 лютого 2025 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
20.         У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Коляда А. М., просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову  ОСОБА_1 .
21.         Підставою касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судами попередніх інстанцій норм права без урахування висновків щодо застосування норм права 
у подібних правовідносинах, викладених постановах Верховного Суду: 
від 21 березня 2018 року в справі № 405/2960/15-ц (провадження № 61-1599св18), від 14 травня 2018 року в справі № 296/10637/15-ц (провадження № 61-2448св18), від 14 листопада 2018 року в справі № 2-1316/2227/11 (провадження 
№ 61-12290св18), від 11 березня 2019 року в справі № 619/2559/17 (провадження № 61-22868св18), від 13 листопада 2019 року в справі № 204/1972/18 (провадження № 61-6435св19), від 21 січня 2020 року в справі № 396/2046/18 (провадження № 61-13411св19), від 23 вересня 2020 року в справі № 742/740/17 (провадження № 61-23св18), від 30 вересня 2020 року в справі № 584/639/19 (провадження № 61-10930св20) (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
22.         Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про відмову у задоволенні позову саме з підстав пропуску позивачем строків позовної давності, оскільки, на переконання заявника касаційної скарги, чинним цивільним законодавством не передбачено обмеження строку, у який спадкоємець, що прийняв спадщину, може зареєструвати своє право власності або звернутись до суду з позовом за захистом свого права. 
23.         Додатково звертає увагу суду касаційної інстанції, що суди попередніх інстанцій помилково виснував про початок перебігу строку позовної давності саме з 25 лютого 1984 року, тобто саме з часу видачі оспорюваного свідоцтва про право на спадщину.
24.         При цьому представник ОСОБА_1 - адвокат Коляда А. М., вказує, що сторона позивача звернулася до суду із заявою про застосування наслідків спливу позовної давності виключно після того як суд першої інстанції роз`яснив стороні відповідача наслідки спливу позовної давності.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
25.         У грудні 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Дашко Максим Володимирович, із пропуском строку, встановленого ухвалою Верховного Суду 
від 23 жовтня 2024 року, подав відзив на касаційну скаргу представника 
ОСОБА_1 - адвоката Коляди А. М.
26.         У відзиві представник ОСОБА_2 - адвокат Дашко М. В., не порушує питання про продовження строку на подачу відзиву, відповідно останній не враховується судом касаційної інстанції.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
27.         Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 народився 
ІНФОРМАЦІЯ_3 , батько - ОСОБА_4 , мати - ОСОБА_3 (Т.1, а.с. 32). Відповідач є його рідним братом.
28.         Згідно із копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , про що в книзі актів реєстрації про смерть 
24 квітня 1981 року зроблено запис № 37 (Т.1, а.с. 13).
29.         Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , про що в книзі реєстрації актів про смерть 
23 серпня 1982 року зроблено запис №55 (Т.1, а.с. 12).
30.         З копії технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду, виданого Ірпінським бюро технічного інвентаризації, виготовленого 
22 березня 2008 року, власником будинку 
АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 (Т.1, а.с. 14-18).
31.         Згідно із копією листа Київського обласного державного нотаріального архіву від 01 липня 2020 року № 1328/01-17 на №б/н від 25 червня 2020 року, адресованого ОСОБА_1 , Київський обласний державний нотаріальний архів на відповідний запит повідомив, що в матеріалах спадкової справи після 
ОСОБА_4 померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , заява про відмову від прийняття спадщини від імені ОСОБА_1 відсутня (Т.1, а.с. 20).
32.         Відповідно до копії реєстраційного свідоцтва Ірпінського міського бюро технічної інвентаризації від 16 березня 1984 року ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Ірпінською нотаріальною конторою від 25 лютого 1984 року № 543 та записаного в реєстраційну книгу за 
№ 1011, належить домоволодіння АДРЕСА_1 та складається з цілого будинку та сараю (Т.1., а.с. 20).
33.         Згідно із копією свідоцтва про право на спадщину за законом № 543 
від 25 лютого 1984 року ОСОБА_2 є спадкоємцем майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , спадщина складається з житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , належного померлому ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності № 1011 
від 22 березня 1968 року (Т.1, а.с. 21-22).
34.         26 жовтня 2020 року у відповідь на усне звернення ОСОБА_1 про надання роз`яснення щодо оформлення спадкових прав після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 Ірпінською міською державною нотаріальною конторою Київської області листом від № 1040/01-16/01-16 повідомлено заявника, що з наданих документів неможливо встановити, чи були на день смерті ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 та померлий ОСОБА_4 зареєстровані за однією адресою. 
Зі слів ОСОБА_1 вбачається, що вони проживали разом з померлим на день смерті за однією адресою, залишались там проживати і до сьогоднішнього дня та вступили в управління та володіння спадковим майном. З заявою про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 батька - ОСОБА_4 до нотаріальної контори ОСОБА_1 не звертався. 
Згідно Алфавітних книг реєстрації спадкових справ Ірпінської державної нотаріальної контори спадкова справа до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 була заведена 25 лютого 1984 року і зареєстрована за №75/1984 на підставі заяви № 102 від 25 лютого 1984 року від ОСОБА_2 . Того ж дня, 
25 лютого 1984 року ОСОБА_5 , нотаріусом державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім?я ОСОБА_2 за реєстровим №543 на житловий будинок, що знаходиться за адресою: 
АДРЕСА_1 . 
За даними Спадкового реєстра, Інформаційна довідка з Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину, 
№ 62203514 від 26 жовтня 2020 року - спадкова справа до майна померлого 
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 відсутня, так як була заведена та завершена до введення в дію Спадкового реєстру. Враховуючи вище викладене, 
ОСОБА_1 рекомендовано звернутись до суду для вирішення питання спадкування в судовому порядку (Т.1, а.с. 23)
35.         З відтиску штемпеля бюро технічної інвентаризації від 16 березня 1984 року розділу ІІІ будинкової книги для прописки громадян, що проживають у будинку 
АДРЕСА_1 убачається, що вказане домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 543 
від 25 лютого 1984 року знаходиться в користуванні у ОСОБА_2 (Т.1, а.с. 26).
36.         Відповідно до копії довідки про реєстрацію місця проживання особи, за відомостями Виконавчого комітету Гостомельської селищної ради, ОСОБА_1 значився зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 , з 21 січня 1977 року по 14 березня 1998 року (Т.1, а.с. 30).
37.         Згідно із інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_2 , останній є власником житлового будинку 
АДРЕСА_1 , на АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на спадщину, №543, 25 лютого 1984 року (Т.1, а.с. 92).
38.         Позивачем до суду надано копію постанови старшого державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції Коротких Д. Г. про відкриття виконавчого провадження від 24 квітня 2015 року (Т.1, а.с. 93); копію постанови державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби міста Кременчук Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Матюхи М. О. про арешт майна боржника від 04 березня 2019 року (Т.1, а.с. 94); копію постанови державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби міста Кременчук Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Матюхи М. О. про передачу виконавчого провадження від 09 серпня 
2019 року (Т.1, а.с. 95); копію постанови головного державного виконавця Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лемберської О. І. про прийняття виконавчого провадження від 27 березня 2020 року (Т.1, а.с. 96).
39.         Відповідно до копії звіту № AG18052021-1 про оцінку майна від 18 травня 2021 року, виконаного товариством з обмеженою відповідальністю «Аванті-Груп», об`єктом оцінки якого є житловий будинок з надвірними будівлями та огорожею, розташований за адресою: 
АДРЕСА_1 , ринкова вартість майна складає 700 400,00 грн (Т.1, а.с. 101).
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
40.         Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
41.         Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою 
статті 411 цього Кодексу.
42.         Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
43.         Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
44.         Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Мотиви, з яких виходить Суд, та застосовані норми права 
45.         Відповідно до положень статті 524 ЦК УРСР (тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.
46.         У статті 527 ЦК УРСР зазначено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.
47.         До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
48.         Згідно із частиною першою статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.
49.         Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК УРСР).
50.         Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (частини перша, друга статті 549 ЦК УРСР).
51.         Спадщина вважається прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню 
і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані, тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась (постанова Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 631/1153/13-ц (провадження № 61-26750св18)).
52.         Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом (частина перша статті 1301 ЦК України).
53.         Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач є сином ОСОБА_4 , проживав з ним на час відкриття спадщини, відповідно мав право на спадкування за законом у першу чергу, відтак виснували про обґрунтованість позовних вимог, проте дійшли висновку про пропуск позивачем строків позовної давності.
54.         Із зазначеним висновком погоджується і Верховний Суд виходячи з наступного.
55.         Загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки, а за позовами державних організацій, колгоспів та інших кооперативних та інших громадських організацій одна до одної в один рік (стаття 71 ЦК УРСР).
56.         Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
57.         Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
58.         У частині першій статті 261 ЦК України передбачено, що початком перебігу строку є день, коли особа довідалась або повинна була (могла) довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
59.         Відповідно до частин третьої - п`ятої статті 267 ЦПК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, 
є підставою для відмови у позові.
Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
60.         Початок перебігу позовної давності за позовами про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину пов`язується з тим моментом, коли спадкоємець дізнався або за усіма об`єктивними обставинами повинен був дізнатися про порушення свого права. 
61.         У визначенні початкового моменту позовної давності суд повинен виходити з таких критеріїв оцінки поведінки позивача, як добросовісність, розумність та справедливість, закріплених у статті 3 ЦК України, що відповідним чином висуває до кожного учасника цивільних відносин вимоги до обрання поведінки, яка має відповідати поведінці умовного доброго господаря та дбайливого власника. 
62.         Оспорювання свідоцтва відбувається за волею відповідної особи, законодавець не передбачив конструкцію нікчемності свідоцтва, а тому на таку вимогу має поширюватися позовна давність. Тобто правова природа вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину не виключає застосування до неї позовної давності. По своїй суті вимога про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину не може бути ототожнена та/або кваліфікована як негаторний позов (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду 
від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 (провадження № 61-9916сво21)).
63.         У постановах Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі 
№ 522/19610/15-ц (провадження № 61-35779св18), від 27 січня 2021 року у справі № 332/4629/15 (провадження № 61-15451св18), від 10 вересня 2021 року у справі № 441/688/18 (провадження № 61-2912св21), від 16 лютого 2022 року в справі 
№ 711/4004/19 (провадження № 61-2485св21) викладено правові висновки, відповідно до яких до правовідносин у справах за позовом спадкоємця, який прийняв спадщину, про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним застосовується трирічний строк для звернення до суду за захистом порушеного права. Такий строк розпочинає свій відлік з моменту видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину. Момент, з якого особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, пов`язується з датою видачі нотаріусом відповідного свідоцтва.
64.         Судами попередніх інстанцій встановлено та не оскаржується заявником касаційної скарги, що датою видачі оскаржуваного свідоцтва про право на спадщину за законом видано відповідачу ( ОСОБА_2 ) є саме 25 лютого 
1984 року.
65.         Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку щодо початку відліку строку позовної давності саме з 25 лютого 1984 року, а доводи касаційної скарги про помилковість висновків судів попередніх інстанцій 
у вказаній частині на увагу не заслуговують.
66.         Факт неотримання позивачем свідоцтва про право на спадщину та невизначення законодавцем строку, протягом якого спадкоємець має оформити свої спадкові права, не може доводити, що у такого спадкоємця не виникло право на позов, оскільки видача свідоцтва про право на спадщину (на все спадкове майно) іншому із спадкоємців або особі, яка не мала права на спадкування, перешкоджає завершенню оформлення своїх спадкових прав другому із спадкоємців (єдиному спадкоємцю), який не отримав свідоцтва про право на спадщину, а отже свідчить про виникнення у цього спадкоємця права на позов 
у матеріально-правовому аспекті.
67.         Щодо доводів заявника про необ`єктивність судді Ірпінського міського суду під час розгляду справи Верховний Суд вважає за необхідне зазначити наступне.
68.         Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя 
в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
69.         Відповідно до вимог частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює 
у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
70.         Отже, саме на суд покладено обов`язок роз`яснювати учасникам процесу 
у випадку необхідності наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.
71.         Таким чином Верховний Суд погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про безпідставність доводів сторони позивача щодо розгляду справи міським судом з перевищенням повноважень, а також необ`єктивність судді під час вирішення спору.
72.         При цьому, Верховний Суд бере до уваги той факт, що з моменту здійснення автоматизованого розподілу справи між суддями суду першої інстанції та до ухвалення Ірпінським міським судом Київської області оскаржуваного 
у касаційному порядку судового рішення від 14 лютого 2024 року, заявник не звертався із заявою про відвід судді із посиланням на наявність підстав, передбачених ЦПК України.
73.         Також Верховний Суд не вбачає підстав для врахування при розгляді касаційної скарги правових висновків у подібних правовідносинах, викладених постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі № 405/2960/15-ц (провадження № 61-1599св18), від 14 травня 2018 року в справі № 296/10637/15-ц (провадження № 61-2448св18), від 14 листопада 2018 року в справі 
№ 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18), від 11 березня 2019 року 
в справі № 619/2559/17 (провадження № 61-22868св18), від 13 листопада 
2019 року в справі № 204/1972/18 (провадження № 61-6435св19), від 21 січня 
2020 року в справі № 396/2046/18 (провадження № 61-13411св19), від 23 вересня 2020 року в справі № 742/740/17 (провадження № 61-23св18), від 30 вересня 
2020 року в справі № 584/639/19 (провадження № 61-10930св20) з огляду на наступне.
74.         Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
75.         У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 (провадження 
№ 61-9916сво21), у подібних правовідносинах, виснувала про те, що існують підстави для відступу від висновків, викладених у постановах Верховного Суду 
у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду про те, що цивільним законодавством не передбачено обмеження строку, у який спадкоємець, який прийняв спадщину, може зареєструвати своє право власності у встановленому законом порядку або звернутися до суду за захистом свого права, а тому немає підстав для застосування позовної давності до спірних правовідносин.
76.         У вказаній постанові Об`єднана палата наголосила на тому, що початок перебігу позовної давності за позовами про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину пов`язується з тим моментом, коли спадкоємець дізнався або за усіма об`єктивними обставинами повинен був дізнатися про порушення свого права. У визначенні початкового моменту позовної давності суд повинен виходити з таких критеріїв оцінки поведінки позивача, як добросовісність, розумність та справедливість, закріплених у статті 3 ЦК України, що відповідним чином висуває до кожного учасника цивільних відносин вимоги до обрання поведінки, яка має відповідати поведінці умовного доброго господаря та дбайливого власника. 
77.         Серед переліку вимог, на які відповідно до закону позовна давність не поширюється, немає вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину.
78.         Факт видачі спадкоємцю свідоцтва про право власності в порядку спадкування на спадкове майно, право на яке має інший спадкоємець, або видача свідоцтва особі, яка не має прав на спадщину, доводить порушення прав та інтересів особи і саме тому перебіг позовної давності необхідно пов`язувати із фактом видачі свідоцтва про право на спадщину другому із спадкоємців (чи особі, яка не є спадкоємцем), а у разі якщо особа, права та інтереси якої порушені видачою такого свідоцтва, доведе, що про існування такого свідоцтва, яким порушуються його права, йому стало відомо пізніше, то перебіг позовної давності варто пов`язувати саме з таким моментом.
79.         Факт неотримання позивачем свідоцтва про право на спадщину та невизначення законодавцем строку, протягом якого спадкоємець має оформити свої спадкові права, не може підтверджувати, що у такого спадкоємця не виникло право на позов, оскільки видача свідоцтва про право на спадщину іншому із спадкоємців (чи особі, яка не є спадкоємцем) перешкоджає завершенню оформлення своїх спадкових прав другому із спадкоємців, який не отримав свідоцтва про право на спадщину, а отже обґрунтовує виникнення у цього спадкоємця права на позов у матеріально-правовому аспекті.
80.         Зважаючи на те, що відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні 
в одній зі справ Верховного Суду України, Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати), означає відступлення від аналогічних висновків, сформульованих раніше в інших постановах Верховного Суду України чи Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати), Верховний Суд не вбачає підстав для необхідності урахування при вирішенні справи висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 21 березня 2018 року в справі 
№ 405/2960/15-ц (провадження № 61-1599св18), від 21 січня 2020 року в справі 
№ 396/2046/18 (провадження № 61-13411св19), від 30 вересня 2020 року в справі № 584/639/19 (провадження № 61-10930св20), оскільки Об`єднана палата Касаційного цивільного суду від них фактично відступила у постанові 
від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 (провадження № 61-9916сво21).
81.         Висновки Верховного Суду, викладені Верховного Суду України від 14 травня 2018 року в справі № 296/10637/15-ц (провадження № 61-2448св18), 
від 14 листопада 2018 року в справі № 2-1316/2227/11 (провадження 
№ 61-12290св18), від 11 березня 2019 року в справі № 619/2559/17 (провадження № 61-22868св18), від 13 листопада 2019 року в справі № 204/1972/18 (провадження № 61-6435св19), від 23 вересня 2020 року в справі № 742/740/17 (провадження № 61-23св18), на які також посилається заявник у касаційній скарзі, не застосовні у справі, що переглядається, оскільки сформульовані за інших фактичних обставин справи.
82.         Таким чином доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
83.         Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
84.         Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.
Розподіл судових витрат
85.         Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
86.         Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом цієї справи в суді касаційної інстанції, покладаються на заявника.
87.         Стороною відповідача, в свою чергу, було порушено строк, встановлений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, у зв`язку з чим відсутні підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат.
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.            Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Коляди Анатолія Миколайовича, залишити без задоволення.
2.            Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 14 лютого 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 вересня 2024 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий   Судді: | Є. В. Синельников    О. В. Білоконь   О. М. Осіян   Н. Ю. Сакара   В. В. Шипович