Номер провадження: 22-ц/813/1495/25 
Справа № 523/2963/22
Головуючий у першій інстанції Мурманова І. М.
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Назарової М.В. (суддя-доповідач), Кострицького В.В., Лозко Ю.П., 
учасники справи: позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал», відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Боровик Альони Олександрівни
на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2024 року, ухвалене Суворовським районним судом м. Одеси у складі: судді Мурманової І.М. в приміщенні того ж суду, 
у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» про повернення безпідставно набутих грошових коштів,
                                         
                                       в с т а н о в и в:

У лютому 2022 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» звернулось до суду з вказаним позовом, який мотивувало тим, що 20 грудня 2021 року Суворовським районним судом м. Одеси було скасовано судовий наказ про стягнення з відповідача заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, та роз`яснено заявнику про право на звернення з позовними вимогами у порядку позовного провадження.
Зазначає, що відповідач є споживачем послуг, що підтверджується оформленим особовим рахунком, та договором про надання послуг водопостачання та водовідведення № 187452/СВ-ВБС від 19.11.2019 року та Договором про вивезення рідких побутових відходів № 186091/ВРПВ. Тарифи за наданні послуги здійснюються з розрахунків встановлених тарифів затверджених рішенням виконавчого комітету ОМР. 
Відповідач ОСОБА_1 оплату за надані послуг сплачує не в повному обсязі, у зв`язку з цим за ним утворилась заборгованість, яка становить 6 005,98 грн, за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2021 року.
На підставі викладеного із посиланням як на правову підставу своїх вимог на ч. 1, 2 ст. 526 ЦК України, ст. 67, 68, 162 ЖК України, ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Постанову Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» від 21.07.2005 № 630, позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість з оплати послуг у розмірі 6 005,98 грн, а також понесені судові витрати у розмірі 2 481 грн.
27 січня 2023 року ОСОБА_1 в особі свого представника Сєнченкова О.В. звернувся до суду з зустрічною позовною заявою про повернення безпідставно набутих грошових коштів, яка мотивована тим, що ТОВ «ІНФОКС» здійснював нарахування послуг з водопостачання ще до моменту підписання договору № 187452/СВ-ВБС, тому сплачені ОСОБА_1 кошти за період з січня по жовтень 2019 року підлягають поверненню, як набуті без достатньої правової підстави (а.с. 47-55).
Від ОСОБА_1 в особі свого представника Сєнченкова О.В. надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого представник відповідача зазначає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, просить поновити строки на подання відзиву, відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с. 77-105).
Не погоджуючись з відзивом на позовну заяву представник позивача Сазонова А.О. подала відповідь на відзив, згідно якої зазначила, що висновки викладені у відзиві є помилковими та просить задовольнити заявлений позов (а.с. 107-109).
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17 серпня 2023 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, зустрічний позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» про повернення безпідставно набутих грошових коштів.
Об`єднано позовні вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом.
13 вересня 2023 року на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» в особі свого представника надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зазначено, що споживач не звільняється від обов`язку сплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Щодо позиції з посиланням на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07.12.2022 як на преюдиційність встановлених фактів, зазначила, що дане рішення суду законної сили не набрало. Щодо нарахування оплати за послуги господарські потреби та врахування пільг, зазначила, що будинок відповідача є приватним житловим будинком, а тому в даному випадку передбачено нарахування за господарські потреби. Також, представник зазначила, що хибними є посилання щодо позбавлення позивач пільг, оскільки Філія не вирішує питання щодо надання або позбавлення пільги, а здійснює лише нарахування. З урахуванням викладеного представник просить прийняти відзив на зустрічний позов, та відмовити в задоволенні зустрічного позову (а.с. 135-138). 
Разом з відзивом на зустрічну позовну заяву представник позивача надав заяву про застосування строків позовної давності, згідно якої зазначила, що вимога про стягнення безпідставно набутих коштів в період з січня по жовтень 2019 року заявлена з пропуском строку позовної давності (а.с. 144-145).
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2024 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг – задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг у розмірі: 6005, 98 гривень.
Зустрічний позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» про повернення безпідставно набутих грошових коштів залишено без задоволення. Вирішено судові витрати.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Боровик А.О. просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині задоволення первісного позову, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг відмовити. В іншій частині рішення залишити без змін, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.
Доводами апеляційної скарги є те, що 19 листопада 2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Інфокс» було укладено договір № 186091/ВРПВ про надання послуг з вивезення рідких побутових відходів. Відповідно до п. 1 Договору зазначено, що виконавець, тобто ТОВ «ІНФОКС» зобов`язується згідно з графіком надавати послуги з вивезення рідких побутових відходів. З дня укладення договору по жовтень 2020 року виконавець жодного вивезення рідких побутових відходів не здійснив. 19 листопада 2020 року закінчився строк дії договору № 186091/ВРПВ про надання послуг з вивезення рідких побутових відходів. Станом на 19 листопада 2020 року заборгованість відсутня.
Зазначає, що судом першої інстанції не враховані обставини, що відповідно до п. 25 даного договору ОСОБА_1 була виконана умова та подана заява про відмову від договору, яка вручена позивачу більш ніж за місяць до припинення договору, як наслідок на п. 26 даного договору, дія договору припинена 19 листопада 2020 року, у ТОВ «Інфокс» відсутні законні підстави нарахування заборгованості по договору № 186091/ВРПВ. Оскільки заборгованість за договором, який діяв у вказаний період, заборгованість відсутня, договір припинив дію 19 листопада 2020 року, тому нарахування заборгованості в подальшому за період з 20 листопада 2020 року є незаконним.
Сума заборгованості у розмірі 6005,98 грн за період з 19 листопада 2020 року по 31 грудня 2021 року по договору № 186091/ВРПВ нарахована після припинення договору, тому підстави для нарахування заборгованості відсутні.
Від Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» в особі свого представника Гудими Т.П. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що нарахування здійсненні філією є законними та обґрунтованими, а тому просить в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити, рішення залишити без змін. Посилається на те, що відповідачем як споживачем послуг в порушення умов п. 3 Договору про надання послуг з вивезення рідких побутових відходів № 186091/ВРПВ жодних заявок про надання вказаної послуги позивачу не надавалося, тому виходячи з розміру затвердженого тарифу на таку послугу (ч. 9 Правил № 1070) нарахована заборгованість.
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У третьому абзаці пункту 15 названої постанови Пленуму зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Предметом апеляційного перегляду справи є рішення суду в частині стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з відповідача на користь позивача у розмірі 6005,98 грн.
Рішення суду в частині залишення без задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 не оскаржується, тому відповідно до ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.
Предметом позову в цій справі в частині, що переглядається апеляційним судом, є вимога про стягнення з відповідача ОСОБА_1 як споживача послуг заборгованості за оплату житлово-комунальних послугу розмірі 6005,98 гривень, тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.
Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.
Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.
Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 вказаної норми).
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до п. 13 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
У відповідності до ч. 1 ст 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України  «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.
Згідно з нормами ст. 5 Закону до житлово-комунальних послуг належать:
1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.
Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;
2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. 
Судом установлено, що 15 листопада 2021 року Суворовським районним судом м. Одеси був прийнятий наказ № 523/18864/21 про стягнення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФОКС" в особі філії "ІНФОКСВОДОКАНАЛ» з ОСОБА_1 .
20 грудня 2021 року Суворовським районним судом м. Одеси заяву ОСОБА_1 було задоволено. Вищезазначений судовий наказ скасовано. Після скасування судового наказу ТОВ “Інфокс” в особі філії “Інфоксводоканал” у лютому 2022 року звернувся до суду з даним позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 
19 листопада 2019 року між ТОВ “Інфокс” в особі філії “Інфоксводоканал” та  ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг водопостачання та водовідведення № 187452/СВ-ВБС та договір про надання послуг з вивезення рідких побутових відходів № 186091/ВРПВ (а.с. 12-15, 16-17).
Позивач зазначив, що нарахування відповідачу за надані послуги здійснювалися відповідно до норм водопостачання, затверджених рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 30 від 25.02.2010, та тарифів, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 23.10.2018 № 1251, від 04.02.2020 № 283, від 16.12.2020 № 2499, а відповідач в свою чергу користувався такими послугами.
Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 25.10.2018 № 436 встановлені тарифи на послуги з вивезення рідких побутових відходів для населення міста Одеси - 98,8грн за 1 м?. У примітці Додатку до даного рішення зазначено, що розмір плати за послугу з вивезення рідких побутових відходів розраховується, виходячи з мінімальної норми надання послуг з вивезення рідких побутових відходів на одну людину, у розмірі 25 літрів, встановленої Постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.2008 № 1070 “Про затвердження Правил надання послуг з вивезення побутових відходів”, та становитиме: 98,8грн/м? х 0,025м? на добу х 30,42 днів/місяць = 75,14 грн/місяць на одну людину (з ПДВ).
На підтвердження кількості мешканців, на яку здійснюється нарахування, надано довідку № 02/410 від 14.11.2019 про склад сім`ї – 6 осіб (а.с. 11 т. 1).
Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України “Про затвердження Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення” від 05.07.2019 № 690 (далі — Правила) позивач мав надавати послуги водопостачання та водовідведення відповідачу за адресою: АДРЕСА_1 , за які відповідач у відповідності п. 5 ч. 47 Правил повинен був оплачувати надані послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені договором.
У зв`язку із наведеним, позивачем проведено нарахування відповідачу плати за послуги водопостачання та вивезення рідких побутових відходів, а також абонплату, які згідно наданого позивачем розрахунку ОСОБА_1 сплачував не в повному обсязі, через що утворилась заборгованість у розмірі 6005,98 грн за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2021 року.
Отже, спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу нарахованої відповідачу позивачем як надавачем послуг з водопостачання та водовідведення плати за такі послуги, що заперечується відповідачем з огляду на надіслання ним ТОВ «Інфоксводоканал» п. 25 Договору № 186091/ВРПВ заяви про відмову від договору від 06.10.2020 за місяць до закінчення строку договору про надання послуг з вивезення рідких побутових відходів.
Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Інфокс», суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг, які надаються ТОВ «Інфокс», і як споживач має здійснювати оплату за отримані та надані послуги в строки передбачені договором та відповідно до встановлених тарифів.
Переглядаючи вказане судове рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
В пункті 4 договору № 187452/СВ-ВБС, укладеного між ТОВ «Інфокс» та ОСОБА_1 , зазначено, що вузлів обліку води за адресою споживача не встановлено.
Згідно пункту 18 договору № 187452/СВ-ВБС розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом.
За змістом вказаного договору, споживач зобов`язаний оплачувати надані послуги за тарифами, встановленими згідно діючого законодавства у строки, встановлені договором, та щомісячно (п. 29).
Оскільки ОСОБА_1 уклав договір з Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал», то взяв на себе договірні зобов`язання, зокрема здійснювати оплату вартості отриманих послуг. 
З наданого позивачем за первісним позовом розрахунку заборгованості вбачається, що у період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2021 року відповідачу нараховувалась оплата за такі послуги: вода питна, Рідкі побутові відходи (РПВ) та, починаючи з січня 2020 року, додалася ще абонентська плата.
До повноважень Кабінету Міністрів України, зокрема належать визначення та встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам за індивідуальним договором або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем (п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
При цьому, плата за абонентське обслуговування не є складовою тарифу, така нараховується на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 808 «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг».
Споживач не звільняється від плати за абонентське обслуговування у разі відсутності фактичного споживання ним послуг.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Оскільки доказів того, що ОСОБА_1 не користувався послугами з постачання питаної води, які надавав позивач, то він має нести свій обов`язок зі сплати за такі послуги.
Згідно розрахунку заборгованості, оплата відповідачем з травня 2022 року здійснювалася не в повному обсязі та утворилася заборгованість у розмірі ціни позову – 6005,98 грн.
До подання позовної заяви відповідач за первісним позовом не звертався з претензіями до позивача за первісним позовом щодо ненадання або надання не в повному обсязі, несвоєчасно або неналежної якості послуг з постачання питної води та абонентської плати, не звертався зі скаргами на встановлені тарифи та не висував позивачу претензій щодо вказаних послуг.
Матеріали справи не містять звернення відповідача за первісним позовом у встановленому законом порядку з претензіями до позивача з приводу кількісних та якісних показників отриманих послуг з постачання питної води.
Відповідно до ст. 610, 614 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Колегія суддів зауважує, що відповідачем за первісним позовом в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не спростовано надання йому послуги з постачання питної води ТОВ «ІНФОКС», також не надано доказів надання вказаної послуги неналежної якості, та не спростовано наданий позивачем розрахунок нарахованих сум за спожиту питну воду та абонплату.
Із наданого позивачем за первісним позовом розрахунку суми заборгованості вбачається, що відповідач за первісним позовом за період з 01 січня 2019 року до 31 грудня 2021 року має заборгованість перед ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» в сумі 6005,98 грн, яка, зокрема, утворилася з 01 травня 2021 року та складається з заборгованості за воду питну, абонплати, РПВ. 
Заборгованість за період з 01 січня 2019 року до травня 2021 року відсутня.
Крім того, постановою Одеського апеляційного суду від 18 жовтня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» про захист прав споживачів, в якому позивач просив розірвати договір № 186091/ВРПВ від 19 листопада 2019 року про надання послуг з вивезення рідких побутових відходів, відмовлено.
Відповідно до ч. 3 ст. 35-1 Закону України «Про відходи» виконавця послуг з вивезення побутових відходів визначає орган місцевого самоврядування на конкурсних засадах у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Виконавцем послуг з вивезення рідких побутових відходів на території міста Одеси визначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ»
Згідно ч. 2 ст. 35-1 Закону України «Про відходи» власники або наймачі, користувачі, у тому числі орендарі, джерел утворення побутових відходів укладають договори з виконавцем послуг з вивезення побутових відходів, здійснюють оплату послуг з поводження з побутовими відходами та забезпечують роздільне збирання побутових відходів.
Відповідно до п.п. 1 п. 7 Правил надання послуг з поводження з побутовими відходами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.2008 року № 1070, в редакції на час виникнення правовідносин, під час укладення договору про надання послуг, сторони узгоджують графік їх надання, виходячи з потреби споживача, норм надання та якості послуг.
Згідно п. 1 укладеного 19 листопада 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфокс» та ОСОБА_1 договором № 186091/ВРПВ про надання послуг з вивезення рідких побутових відходів, особовий рахунок № НОМЕР_1 , виконавець зобов`язується згідно з графіком надавати послуги з вивезення рідких побутових відходів, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати послуги за встановленими тарифами. 
Пунктом 3 договору № 186091/ВРПВ встановлено, що послуги з вивезення рідких побутових відходів надаються за графіком, узгодженим із споживачем, в межах обсягів, визначених нормами та кількістю осіб, на яких нараховуються послуги, але не рідше ніж один раз на шість місяців (Додаток № 1).
Відповідно до п.п. 1 п. 3 договору № 186091/ВРПВ абонент попередньо, за 5 (п`ять) днів до запланованої дати вивезення відходів, для підтвердження замовлень має дзвонити у Колл-центр. Під час замовлення абонент повідомляє наступну інформацію: ПІБ, адреса, машкод, об`єм машини, яка потрібна для вивезення.
Пунктом 10 договору № 186091/ВРПВ передбачено, що у разі потреби виконавець здійснює перерахунок вартості фактично наданих послуг та повідомляє споживачеві про його результати (п.п. 6 п. 13 договору). 
Споживач має право на зменшення розміру плати за послуги у разі недотримання графіка вивезення відходів (п.п. 6 п. 13 договору № 186091/ВРПВ ).
Зазначені обставини свідчать про те, що сторони в договорі № 186091/ВРПВ передбачили надання ТОВ «Інфокс» послуг з вивезення рідких побутових відходів ОСОБА_1 згідно графіку, узгодженого із споживачем в межах обсягів, визначених нормами та кількістю осіб, на яких нараховуються послуги, але не рідше ніж один раз на шість місяців, який є додатком до договору.
Вказаний Додаток № 1 до Договору № 186091/ВРПВ позивачем не наданий суду та в матеріалах справи відсутній, отже відсутні докази складання ТОВ «Інфокс» графіку надання послуги з вивезення рідких побутових відходів та його узгодження із ОСОБА_1 за вказаний період.
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представником ТОВ «Інфокс» зазначені докази також не надані і не залучені до відзиву на апеляційну скаргу відповідача. 
Доказів надання позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 попри відсутність узгодженого сторонами (не рідше одного разу на шість місяців згідно п. 3 Договору) послуги з вивезення відходів за зверненням останнього матеріали справи не містять. 
ТОВ  «Інфокс» не надано суду належних, доказів, як то передбачено статтею 81 ЦПК України і є його процесуальним обов`язком, на підтвердження факту виконання умов договору № 186091/ВРПВ і надання ОСОБА_1 послуг з вивезення побутових відходів у період з 01.01.2019 року по 30.12.2021 року, суд же відповідно до вимог частини 1 статті 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За таких обставин колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що ненадання позивачем вказаної послуги з вивезення рідких побутових відходів відповідачу відбулося через не складення позивачем узгодженого графіку, лише після чого у відповідача виникав обов`язок замовити відповідну послугу згідно умов Договору.
З наданого позивачем розрахунку вбачається що позивачем за первісним позовом заборгованість за вивезення побутових відходів розрахована за період з 01 січня 2019 року до 31 грудня 2021 року. 
Крім того, згідно розрахунку за оспорюваний період позивач нараховував відповідачу щомісячно по 450 грн за вивезення рідних побутових відходів, тобто загалом така сума нарахована у розмірі 16200 грн, з яких 12600 грн за період з січня 2019 року до квітня 2021 року включно, коли заборгованість відповідача відсутня. І за період з травня 2021 року до грудня 2021 року включно у сумі 3600 грн, коли заборгованість утворилася через неповну оплату нарахованої заборгованості відповідачу, при цьому за період з травня 2021 року, коли утворилася заборгованість, позивач сплатив: у травні 2021 року – 500 грн, у червні 2021 року – 500 грн, у червні 2021 року – 500 грн, у липині 2021 року – 500 грн, у серпні 2021 року – 500 грн, у вересні 2021 року – 500 грн, у жовтні 2021 року – 476,45 грн, у листопаді 2021 року – 479,99 грн, у грудні 2021 року – 500 грн.
Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права в наведеній частині з огляду на надані сторонами докази заслуговують на увагу.
Враховуючи безпідставність вказаних нарахувань відповідачу по 450 грн щомісячно за РПВ у сумі 16200 грн, сплату відповідачем щомісячно за період з травня 2021 року по грудень 2021 року включно на рахунок позивача сум, які нараховані безпідставно в частині плати за вивезення рідких побутових відходів та перевищують нараховані йому суми за воду питну та абонплату, підстави для задоволення позову ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» та стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача суми заборгованості за житлово-комунальні послуги відсутні.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або часткового і ухвалити нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. 
Вказане неправильне застосування судом норм матеріального права є підставою для скасування рішення Суворовського районного суду м. Одесивід 11 квітня 2024 року в оскаржуваній частині та ухвалення нового судового рішення, яким в позові Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг слід відмовити. В іншій частині залишити без змін.
Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі - 4026 грн.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

                                     п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Боровик Альони Олександрівни задовольнити.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2024 року за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг скасувати, ухвалити нове рішення.
У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг відмовити.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» (місцезнаходження: вул. Басейна, 5, м. Одеса, 65039, код ЄДРПОУ: 26472133) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 4026 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Дата складення повного тексту постанови – 28 січня 2025 року

Судді:                                                                    М.В Назарова   

       В.В. Кострицький

       Ю.П. Лозко