ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/1281/24  Номер провадження 22-ц/814/608/25	Головуючий у 1-й інстанції Максименко Л.В.  Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.
суддів: Одринської Т.В., Панченка О.О., 
імена (найменування) сторін:
позивач:  ОСОБА_1 
відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Край»
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» Омельченка Олексія Миколайовича
на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 03 жовтня 2024 року
по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальності «Агро-Край» про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:
У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Агро-Край» про стягнення орендної плати за користування земельною ділянкою за 2022-2023 роки, в якому просила стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 42719,21 грн., з яких 39135,52 грн. - орендна плата за землю; 1012,99 грн. – 3 % річних, 1338,23 грн. - інфляційні втрати, 1232,47 грн. - пеня.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона є власником земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 3,0850 га, кадастровий номер 5320485500:00:002:0180 та площею 2,9160 га, кадастровий номер 5320485500:00:002:0181, які розташовані на території Рашівської сільської ради та перебувають в оренді у відповідача. 
Згідно довідки - розрахунку по орендній платі за землю, виданими ТОВ «Агро-Край», станом на 23.04.2024 заборгованість по орендній платі за користування вищевказаними земельними ділянками становить 39135,52 грн., яку позивач просить стягнути в судовому порядку.
Окрім того, з огляду на неналежне виконання умов договору оренди, позивач, на підставі ст. 625 ЦК України просив стягнути з відповідача 3 % річних у сумі 1012,99 грн. та інфляційні втрати в розмірі 1338,23 грн., а також пеню у сумі 1232,47 грн.
Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 03 жовтня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Агро-Край» про стягнення коштів задоволено.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Край» на користь   ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі за користування земельними ділянками (кадастровий номер 5320485500:00:002:0180 та кадастровий номер 5320485500:00:002:0181) за 2022-2023 роки у загальному розмірі 42719,21 грн., з яких 39135,52 грн. - орендна плата за землю; 1012,99 грн. – 3 % річних, 1338,23 грн. - інфляційні втрати, 1232,47 грн. - пеня та судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 9000 грн.
Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку в частині стягнення витрат на правову допомогу оскаржив представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» Омельченко О.М., просив рішення місцевого суду у відповідній частині змінити, зменшивши суму витрат на правову допомогу з 9000 грн. до 3000 грн., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що розмір витрат на правову допомогу в сумі 9000 грн. не є співрозмірним наданому об`єму адвокатських послуг.
Перелік послуг наданих адвокатом не відповідає дійсності та суперечить матеріалам справи, процесуальні документи подані позивачем не містять ґрунтовного аналізу норм матеріального та процесуального права, а їх виготовлення не вимагало значного обсягу часу.
Окрім того, судом першої інстанції не враховано, що апелянт в добровільному порядку надав реальну суму заборгованості та відповідні докази.
Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надходило.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Оскільки рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 03 жовтня 2024 року оскаржується лише в частині стягнення витрат на правову допомогу, тому в іншій частині рішення місцевого суду апеляційним судом не переглядається щодо його законності та обґрунтованості.
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Стягуючи на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 9000 грн., місцевий суд прийшов до висновку про їх доведеність та обгрунтованість, визначений адвокатом розмір витрат на правову допомогу відповідає критерію розумності, підстави для зменшення їх розміру відсутні. 
Рішення місцевого суду повною мірою відповідає вказаним вимогам.
Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
За вимогами статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
 Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
 Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).
У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/12876/19 зауважено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Водночас чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. З урахуванням наведеного суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
 Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
 При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
В силу положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких відносяться витрати на правничу допомогу), у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19) та постанові від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс).
На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу надано  копію договору про надання адвокатських послуг від 09.03.2024, копію додаткової угоди № 1, в п. 2 якої сторони погодили вартість послуг з надання правової допомоги в розмірі 9000 грн., акт виконаних робіт № 1 від 08.04.2024.
Згідно з Актом виконаних робіт № 1 від 08.04.2024 адвокатом Рой І.В. у справі надано наступні послуги:
- консультація (09.03.2024) - 1000 грн.;
- складання та подання адвокатського запиту до ТОВ «Агро-Край» - 1000 грн.;
- складання та подання позовної заяви - 6000 грн.;
- складання та подання клопотання про витребування доказів по справі -1 000 грн.
У відзиві на позовну заяву представник ТОВ «Агро-Край» просив відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу адвоката у сумі 9000 грн. у зв`язку із відсутністю документального підтвердження фактичної оплати позивачем послуг адвоката.
Проте, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі   № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження  № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком місцевого суду, що у відзиві на позов представник ТОВ «Агро-Край» лише заявив про неспівмірність розміру таких витрат, однак не обґрунтовував неспівмірності витрат за критеріями, визначеними ч. 4 ст. 137 ЦПК України.
Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 9000 грн. підтверджений належними, достатніми та достовірними доказами.
       Визначений адвокатом Рой І.В. розмір витрат на професійну правничу допомогу надану є співмірним із складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами) та часом, витраченим адвокатом на виконання цих робіт, відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру.
Місцевий суд надав належну оцінку доказам понесених позивачем витрат на правничу допомогу та дійшов вірного висновку про розумність та пропорційність розміру таких витрат за критеріями, визначеними ч. 3 ст. 141 ЦПК України. 
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідив надані сторонами докази, із дотриманням норм процесуального права, правильно застосував норми матеріального права і ухвалив законне та обґрунтоване рішення у частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» Омельченка Олексія Миколайовича залишити без задоволення.
Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 03 жовтня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:  О. Ю. Кузнєцова

Судді:  Т. В. Одринська

О. О. Панченко