ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2025 року 

Справа № 369/1786/24		
Провадження № 22-ц/821/178/25		
Категорія: 304090000	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Василенко Л. І.,
суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М.,

учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»,
відповідач –  ОСОБА_1 , 

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» – адвоката Крюкової Марини Володимирівни на заочне рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 08 листопада 2024 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у складі головуючого судді Баранова О. І.,

в с т а н о в и в :

В січні 2024 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» звернулося до Катеринопільського районного суду Черкаської області з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що 28.10.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 4985293 про надання споживчого кредиту, згідно умов якого, відповідачу було надано кредит в сумі 20000 грн, строком на 30 днів, за процентною ставкою 1,90% в день, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну карту. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав.
01.12.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 01.12/2022-Ф, у відповідності до якого, ТОВ «Авентус Україна» відступив ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права грошової вимоги за кредитним договором № 4985293 від 28.10.2021. Про відступлення прав грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту відповідного повідомлення. Зазначає, що на дату звернення до суду, заборгованість відповідача за кредитним договором перед позивачем не сплачена і становить 65220 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь, а також понесені судові витрати по справі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням  Катеринопільського районного суду Черкаської області від 08 листопада 2024 року позов задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за кредитним договором № 4985293 від 28.10.2021 в сумі 31400 гривень, яка складається з: 20000,00 грн - тіло кредиту, 11400,00 грн - нараховані проценти за користування кредитом.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» судові витрати за надання правничої допомоги, в розмірі 3000 грн та судовий збір в розмірі 1163 грн.
В іншій частині позову – відмовлено.
Мотивація рішення суду зводиться до того, що суд першої інстанції не погодився з нарахованим розміром заборгованості за процентами, оскільки їх нарахування здійснене поза межами встановленого строку кредитування, що суперечить умовам кредитного договору, оскільки згідно договору № 4985293 від 28.10.2021 строк кредитування становить 30 днів. Нарахування відсотків поза межами строку кредитування договором не передбачено, а тому в цій частині позовні вимоги підлягали частковому задоволенню.
Також, суд першої інстанції з огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, дійшов висновку про часткове задоволення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн, та стягнення судового збору пропорційно заявленим вимогам в сумі 1163 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині незадоволених позовних вимог представником ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» - адвокатом Крюковою М. В. подано апеляційну скаргу в якій вона посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, неналежну оцінку доказів по справі.
В обґрунтування скарги вказує, що станом на 27 листопада 2021 року, відповідно до п. 1.5.2. договору, відповідач свої зобов`язання, щодо сплати відсотків та тіла кредиту не виконав.
Відповідно до п. 1.5.1. кредитного договору відбулось нарахування процентів за стандартною процентною ставкою 1,90 % в день, а також на підставі пункту 4.3 кредитного договору кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, з 28 листопада 2021 року по 24 лютого 2022 року.
В даному випадку проценти нараховано у межах погодженого строку надання кредиту, у межах погодженого нового строку відповідно до поденного розрахунку, який було наданий до позовної заяви (картка обліку).
Нараховані відсотки не носять штрафний характер.
Вказує, що підписуючи договір, позичальник погоджується на укладання договору саме такого змісту, що фактично нівелює усі доводи стосовно невідповідності умов договору без достатніх на це доказів. У даному випадку сторонами правовідносин погоджено у належній формі строк кредитування, а нарахування здійснено відповідно до погодженого строку.
При розгляді справи, судом не надано належної оцінки доказам, а саме тому, що в даному випадку, нараховані відсотки за кредитним договором є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту - процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором.
Звертає увагу, що судом першої інстанції не надано належної оцінки п.10.8 договору, відповідно до якого підписуючи цей договір, споживач підтверджує, зокрема, що:
- перед укладенням цього договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування; б) вказана в ч. ч. 1, 2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на Веб-сайті;
- він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, ТОВ «Авентус Україна», (далі - Правила), що розміщені на Веб-сайті та затверджені наказом №53-ОД від 16 січня 2020 року, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.
Вказує, що на підтвердження продовження строку кредиту на електрону пошту відповідача, яка зазначена під час укладення договору було направлено лист-повідомлення про автопролонгацію строку кредиту.
Зазначена копія листа-повідомлення про автопролонгацію, підтверджує факт, що первісним кредитором відповідачу було направлено повідомлення, в якому ТОВ «Авентус Україна» повідомляє, що у відповідача на дату закінчення строку кредиту наявна заборгованість за кредитом, в тому відповідно до п. 4.3.1 кредитного договору строк кредиту продовжено на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль.
Також вважає за необхідне зазначити, що позивачем документально доведено, що ним понесено витрати на правову допомогу, а тому у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні.
Крім того, вказує, що позивачем понесено витрати на правову допомогу в апеляційній інстанції у розмірі 8000 грн.
Просила суд, скасувати рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 08 листопада 2024 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій

28.10.2021 між ТОВ «Авентус Україна» і ОСОБА_1 було укладено договір № 4985293 про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 20000 грн у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 , наданої ним, як позичальником /п. 2.1./. Кредитні кошти надано на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором /п. 1.2./. Кредит надається строком на 30 днів з можливістю його продовження шляхом пролонгації або автопролонгації, але не більше ніж на 90 днів загальної кількості користування кредитом /п. п. 1.4., розділ 4/. Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день /п. 1.5.1./. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним одноразовим ідентифікатором С567567 28.10.2021, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» /розділ 11/. Також укладено та підписано додаток № 1 до цього договору, у якому узгоджено загальну вартість кредиту та зазначено реквізити для оплати коштів позичальником кредитору (а.с. 11-16).
У розділі 4 договору (Пролонгація строку кредиту) узгоджено сторонами умови пролонгації строку кредиту за ініціативою споживача та у порядку автопролонгації /п. 4.1/.
Обидва порядки продовження строку кредиту є відмінними за своїми умовами.
17.01.2023 між ТОВ «Авентус Україна» і ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу № 17.01/23-Ф, відповідно до умов якого позивачу, як новому кредитору відступлено права грошової вимоги, у тому числі і до боржника ОСОБА_1 (а.с. 72-76).
Відповідно до витягу з реєстру боржників (додатку № 1 до договору факторингу № 01-12/2022 від 01.12.2022) боржник ОСОБА_1 зареєстрований під порядковим номером запису 2170, де зазначено, що прострочено виконання зобов`язань за 369 день, загальна сума заборгованості кредиту становить 65220 грн, сума основного боргу за кредитом 20000 грн, сума заборгованості за відсотками 45220 грн (а.с. 17).
Із наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що розмір заборгованості по процентах нараховано саме за 120 днів строку кредиту (а.с. 23-33).

Мотивувальна частина
Позиція Черкаського апеляційного суду

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із ч. ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Відповідачу ОСОБА_1 , була направлена копія апеляційної скарги засобами поштового зв`язку, та повернута до суду з відміткою про відсутність особи за адресою.
У відповідності до п. 4 ч. 11 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, зважаючи на те, що сторони належним чином повідомлені про дату і час перегляду справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з’ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, виходячи з наступного.
За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України).
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, необхідно дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).
Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор – це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону).
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище наведеного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладення в електронному вигляді через інформаційно-телекомунікаційну систему позичальника можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно зі ст. 64 ЦПК України докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення відсотків за користування кредитом понад 30 днів, оскільки їх нарахування здійснене поза межами встановленого строку кредитування, що суперечить умовам кредитного договору № 4985293 від 28.10.2021, та нарахування відсотків поза межами строку кредитування договором не передбачено.
Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.
Порядок, зокрема автопролонгації та погодження відповідача з такою умовою автопролонгації чітко визначено у п. п. 4.3.1, 4.3.2 кредитного договору.
Враховуючи наведене, у суду відсутні підстави для відмови у стягненні процентів за користування кредитом за ще додаткові 90 днів автопролонгації строку кредиту.
Таким чином, заборгованість по відсотках за користування кредитом у відповідача перед позивачем за 120 днів строку кредиту (30 + 90) становить 45220 грн, які і необхідно стягнути.
З огляду на зазначене, з урахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, колегія суддів доходить висновку про укладення та підписання ОСОБА_1 кредитного договору з ТОВ «Авентус Україна» за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора; невиконання ним, як позичальником своїх зобов`язань щодо повернення отриманих в борг коштів та наявності у нього боргових зобов`язань перед позивачем, який набув прав вимоги за вищевказаним кредитним договором на підставі договору факторингу.
Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції в частині відмови у позові зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з порушенням норм процесуального права, то згідно зі ст. 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про задоволення таких вимог.
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Звертаючись до Катеринопільського районного суду Черкаської області з позовом ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» просило стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу адвоката Столітнього М. М. у розмірі 10000 грн.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу до суду першої інстанції позивачем було надано Ордер від 26 січня 2024 року на підставі договору про надання правової допомоги № 10/07-2023 від 10 липня 2023 року.
26 січня 2024 року між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та адвокатом Столітнім М. М. було підписано Звіт про надання правової допомоги згідно Договору № 10/07-2023 від 10 липня 2023 року, відповідно до якого, адвокат надав, а клієнт прийняв наступну правову допомогу (10 год.), вартість 10000 грн:
- збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4985293 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 ;
- складення позовної заяви у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4985293;
- подання до суду позовної заяви в інтересах клієнта.
Згідно з рахунком на оплату замовлення №1979/25/01 від 25 січня 2024 року адвокатом Столітнім М. М. надано послуги ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» по договору № 10/07-2023 від 10 липня 2023 року, на суму 10000 грн.
25 січня 2024 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було здійснено оплату послуг адвоката Столітнього М. М. у розмірі 10000,00 грн, призначення платежу: сплата за послуги з аналізу, складання та подання позовної заяви згідно р/ф №1979/25/01, що підтверджується копією платіжної інструкції № 2972.
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги – ч. 3 ст. 137 ЦПК України.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги, та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.
За положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Однак, враховуючи сукупність обставин цієї конкретної справи, розмір судових витрат у сумі 10000 грн, на думку колегії суддів, є не співмірним із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді першої інстанції, затраченим часом на надання таких послуг (підготовка позовної заяви не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи, адвокат був обізнаний з позицією позивача та судовою практикою в такій категорії справ, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося), не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру, а також те, що справа розглядалася у спрощеному позовному провадженні, без участі сторін,
Тому, виходячи з положень ст. 136 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 3000 грн, даний розмір відповідає обсягу наданої правничої допомоги і складності справи.
Окрім того, звертаючись до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» просило суд стягнути з відповідача витрати, понесені позивачем на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 8000,00 грн, яка надавалась адвокатом Крюковою М. В. на підставі ордеру від 29 листопада 2024 року, договору № 07/07-2022 від 07 липня 2022 року.
На підтвердження понесених позивачем в суді апеляційної інстанції витрат на правничу допомогу представником позивача – адвокатом Крюковою М. В. до апеляційної скарги було надано Звіт про надання правової допомоги згідно Договору № 07/07-2022 від 07 липня 2022 року, відповідно до якого, адвокат надав, а клієнт прийняв наступну правову допомогу у виді складання апеляційної скарги у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 , кількість годин – 4, вартість 8000 грн 
ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» сплачено на користь адвоката Крюкової М. В. 8000 грн за правову експертизу документів та складання апеляційної скарги, що підтверджується копією платіжної інструкції № 6217 від 03.11.2024.
Аналізуючи подані представником позивача ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» докази щодо понесених позивачем витрат на правову допомогу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доведеними, обґрунтованими та співмірними складності справи та об`єму виконаної адвокатом роботи є витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції, які підлягають відшкодуванню відповідачем на користь позивача в розмірі 2000 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача в разі задоволення позову.
За результатами апеляційного перегляду справи апеляційну скаргу було задоволено, рішення суду було скасовано та ухвалено нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі, а тому з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2422,40 грн та апеляційної скарги в розмірі 2906,88 грн.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в  :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» - адвоката Крюкової Марини Володимирівни – задовольнити.
Заочне рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 08 листопада 2024 року – скасувати та прийняти нове рішення. 
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за кредитним договором № 4985293 від 28.10.2021 року в сумі 65220 грн, яка складається з: 20000,00 грн - тіло кредиту, 45220 грн - нараховані проценти за користування кредитом.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» понесені позивачем витрати на правову допомогу у суді першої інстанції в сумі 3000 грн та в суді апеляційної інстанції в розмірі 2000 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2422,40 грн та за подання апеляційної скарги в розмірі 2906,88 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України. 
Текст постанови складено 14 березня 2025 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

О. М. Новіков