КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                              
справа №756/5920/24                                                         Головуючий у 1 інстанції: Шролик І.С.
провадження №22-ц/824/5445/2025                                            Головуючий суддя: Олійник В.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
21 лютого 2025 року                                                                                    м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:
Головуючого судді: Олійника В.І., 
суддів: Голуб С.А., Сушко Л.П.,
розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 13 листопада 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент - Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 
 
в с т а н о в и в :
 
У травні 2024 року представник АТ «Акцент - Банк» звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь позивач заборгованість за кредитним договором б/н від 18 вересня 2021 року, яка виникла станом на 22 квітня 2024 року, у розмірі 53 918,34 грн, яка складається з наступного: 45 752,99 грн - заборгованості за кредитом; 8 165,35 грн - заборгованості за відсотками та судових витрат - 3 028 грн.
В обґрунтування заявлених вимог вказував, що 18 вересня 2021 року між АТ «Акцент - Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого банком емітовано та видано відповідачеві кредитну картку, відкрито картковий рахунок та надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Процентна ставка за користування кредитом - 40,80% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Повернення кредиту повинно було здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі та в порядку, визначеному договором. Сторони визначили, що договір складається з анкети-заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг та тарифів.
Вказував, що в порушення умов зазначеного договору, відповідач тривалий проміжок користувався кредитними коштами, проте, належним чином не виконав своїх зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 22 квітня 2024 року має заборгованість в сумі 53 918,34 грн, яка складається з наступного: 45 752,99 грн - заборгованості за кредитом; 8 165,35 грн - заборгованості за відсотками. 
Тому, позивач АТ "Акцент-Банк" звернувся до суду із зазначеним позовом та просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 18 вересня 2021 року у сумі 53 918,34 грн.
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 13 листопада 2024 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент - Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 18 вересня 2021, яка утворилась станом на 22 квітня 2024 року в розмірі 53 918,34 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент - Банк» витрати по сплаті судового збору в сумі 3 028 грн.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування скарги вказує, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Зазначає, що з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору".
Разом з тим, у наданій позивачем копії Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг в "А-банк" від 18.09.2021 року відсутні умови щодо відсотків за користування кредитними коштами. 
Доданий позивачем Витяг з Умов та Правил надання послуг у АТ "АКЦЕНТБАНК" розміщеного на сайті https://a-bank.com.ua/terms в розділі "Умови та правила" відповідач побачив вперше при розгляду спору у суді. На сайті позивача у вказаному ним розділі є цілий архів даних Умов та Правил, які жодним чином не засвідчені (підпис, КЕП, електронна печатка тощо). Із яких саме Умов та Правил надання послуг у АТ "АКЦЕНТ-БАНК", тобто у якій редакції, позивачем зроблено витяг, із останнього встановити неможливо. Сторона відповідача заявляє, що про розмір відсоткової ставки за користування кредитним лімітом, вона була не повідомлена при укладенні (акцепту) договору.
Вважає, що судом було порушено принцип змагальності сторін, адже суд врахував витяг з Умов та Правил надання банківських послуг при постановленні рішення, не врахував порушення порядку подання доказів, не надав можливості ознайомитись з цим доказом, прокоментувати його, виразити свої заперечення. Позивач ознайомився з цим доказом тільки після постановлення рішення. Вищезазначений доказ не відповідає викладеним на веб-сайті позивача Умовам та правилам надання банківських послуг.
Вказує, що банк не надавав інформацію споживачам до укладення договорів про споживчий кредит у вигляді паспорта споживчого кредиту в письмовій формі відповідно до вимог Закону України «Про споживче кредитування» та не дотримувався встановлених Законами України «Про споживче кредитування» та «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» вимог до договору про споживчий кредит. 
У зв`язку з цим Національний банк застосував до АТ «А-БАНК» заходи впливу у вигляді штрафів за порушення вимог щодо надання паспорта споживчого кредиту до укладення договору та недотримання вимог до договору про споживчий кредит у загальному розмірі 258,4 тис. грн.
Матеріали справи взагалі не містять підтверджень, що саме вказані позивачем Умови та правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву та паспорт споживчого кредиту, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Відповідачем додано до позовної заяви розрахунок заборгованості за договором від 2021-09-18. Даний розрахунок не містить пояснень щодо нарахування та списання коштів (процентів) за кредитом та будь-яких інших підстав пояснень проведення банківських операцій. Відповідачем також додано інший додаток як доказ наявності заборгованості за кредитом, а саме - виписку по картці від 22.04.2024 р. №SAMABWFC10074112958. 
Зазначає, що з виписки по картці від 22.04.2024 р. №SAMABWFC10074112958 можна встановити, що дана спірна заборгованість почалась з 11.04.2023 р. (с. 29 виписки), відколи почався безперервний ріст кредиту (тіла, відсотків). 
У графі "тип кредиту" п.3 Паспорту споживчого кредиту "кредитна картка "зелена" не зазначено, що кредитування може бути як овердрафт. Можливість вказання у паспорті кредиту (як істотної умови договору) даного виду кредитування визначена у Законі України "Про споживче кредитування" (Додаток 1). 
Жоден з доказів, наданих відповідачем (навіть виписка по картці) не містить розділення між коштами, виданими за кредитом, та списання, здійснені як овердрафт. 
Також, позивач заявляє, що всупереч договору, відповідач здійснював овердрафтові списання всупереч укладеному договору. 
Дані позадоговірні списання могли мати лише одну мету - незаконне збагачення позивача за рахунок відповідача шляхом подальшого нарахування відсотків на овердрафт (як вид кредитування). Відповідач жодним чином не уповноважував банк на списання грошей з рахунку, яких на ньому не має, з подальшим кредитуванням даної заборгованості. 
Сторона відповідача повністю заперечує можливість нарахування відсотків за спірним договором, з урахуванням наступних операцій за рахунком (відповідно до виписки по рахунку) за назвою у графі "Назва операції" - "Регулярне списання за кредитом Плати частинами": 1) 2023-09-29 20:39; 2) 2023-10-29 20:38; 3) 2023-12-29 20:48; 4) 2024-01-29 20:40; 5) 2024-02-29 20:44; 6) 2024-03-29 20:39. Дані списання здійснені за окремим кредитним договором, а овердрафт за даним договором, як вбачається з наданих відповідачем доказів, не передбачений. Детального і вірного (на думку відповідача) розрахунку відсотків, сторона відповідача надати не може з огляду на значний обсяг даних.
Також позивач не надав жодних доказів про направлення відповідачу письмового повідомлення про затримку зі сплати частини споживчого кредиту та/або процентів із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Відтак, позивач не має права вимагати від відповідача повернення споживчого кредиту.
Разом з тим, відповідач усю інформацію про статус коштів на рахунку та їх рух отримував через мобільний застосунок "А-банк". Слід наголосити, що у даному застосунку немає чіткого розділення на суму власних коштів та суму, яка використана за рахунок кредитного ліміту. Відповідач, як і будь-який клієнт має, сам розраховувати, чи не перейшов він межу ліміту та чи не прострочив пільговий період та ін. Позивач грубо порушив принцип добросовісності цивільного законодавства, створюючи функціонал мобільного застосунку.
Крім того, ОСОБА_1 подав до апеляційного суду клопотання, в якому просить постановити окрему ухвалу, якою зобов`язати Північний міжрегіональний центр з надання безоплатної правничої допомоги надати безоплатну вторинну правову допомогу щодо здійснення представництва інтересів у суді та складення документів процесуального характеру у цивільній справі № 756/5920/24 відповідачу ОСОБА_1 .
Клопотання обгрунтовує тим, що 15.05.2024 року він подав заяву про надання безоплатної вторинної правової допомоги до Північного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги щодо здійснення представництва інтересів у суді та складення документів процесуального характеру у цивільній справі № 756/5920/24. Дану заяву він підписав кваліфікованим електронний підписом на сайті Центрального засвідчуваного органу https://czo.gov.ua/. Сайтом було сформовано архів, якій містить файл без підпису, файл з підписом (*.p7s) та протокол підпису. 
Заяву відправлено на електронну пошту Північного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги right.bank@legalaid.kiev.ua, яка вказана на їх веб-сайті у розділі "Як подати звернення на вторинну правничу допомогу онлайн" https://legalaid.gov.ua/elektronne-zvernennya/. 
Вважаючи таку бездіяльність Північного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги незаконною, він подав скаргу до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини 15.07.2024 року з проханнях поновити моє конституційне право на правову допомогу. 
Внаслідок здійснених Секретаріатом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини заходів реагування, він отримав відповідь від Координаційного центру з надання правничої допомоги 09.20.2024 року. 
У відповіді Координаційний центр з надання правничої допомоги №П-1688/001/2015 від 08.08.2024 р. зазначено, що: "Разом з із зверненнями Вами були подані сформовані в єдиний файл формату .pdf скановані копії паперових довідок та документів, що посвідчують особу, додані електронні довідки, у тому числі такі, що містять відповідні позначення різних систем електронного документообігу щодо підписання документів (скан-копії: першої та другої сторінки паспорта громадянина України зразка 1994 року; реєстраційний номер облікової картки платника податків; довідки про отримання (неотримання) соціальної допомоги від 13.05.2024; довідки про доходи (стипендію) від 14.05.2024 з навчального закладу; довідки за формою ОК-5 від 14.05.2024, згенерованої на веб-порталі електронних послуг; інформаційної довідки з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 14.05.2024, згенерованої на веб-порталі електронних послуг). 
Звернення про надання БВПД та вказані документи були направлені Вами без накладення електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті (електронний документ, підписаний за допомогою КЕП являє собою архів, який складається щонайменше з двох файлів:- файл з текстом документу (у форматі docx, xlsx або pdf);- файл КЕП (у форматі p7s)". Північний міжрегіональний центр 12.06.2024 повернув Вам звернення про надання БВПД з відповідними роз`ясненнями для усунення недоліків (листи № П-134/108/191 від 12.06.2024, № П-135/108/192 від 12.06.2024, № П-136/108/193 від 12.06.2024)".
Вважає, що вказані Координаційним центром з надання правничої допомоги обставини про те, що він подав заяву і додатки без КЕП та без файлу у форматі *.p7s - є неправдивою.  
Вважає за необхідне зазначити, що на даний час проводиться досудове розслідування за вищевказаним фактом, що підтверджується копією Витягу з ЄРДР, доданого до апеляційної скарги. 
Також триває провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина Уповноваженого Верховної Ради з прав людини, що підтверджується листом, доданим до апеляційної скарги.
Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.
Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Згідно з  ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України  суд апеляційної  інстанції переглядає  справу за  наявними в ній і  додатково поданими  доказами та  перевіряє законність  і обґрунтованість  рішення суду  першої інстанції  в межах доводів та  вимог апеляційної  скарги.  Суд апеляційної  інстанції досліджує  докази,  що стосуються  фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
За ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій  публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). 
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву. 
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц)
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що 18 вересня 2021 року між АТ "Акцент-Банк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банком емітовано та видано відповідачеві кредитну картку, відкрито картковий рахунок та надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Процентна ставка за користування кредитом - 40,80% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Повернення кредиту повинно було здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі та в порядку, визначеному договором. Сторони визначили, що договір складається з анкети-заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг в АТ "Акцент-Банк" та Тарифів.
З Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг вбачається, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком Договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомлений та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг у Приватбанку і Тарифами банку. Анкета заява має власноручний (цифровий) підпис клієнта, згенерований 18 вересня 2021 року.
На підтвердження факту укладення кредитного договору банк надав Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, в редакції, що діяла на час укладання договру.  
Згідно довідки АТ «Акцент-Банк», на ім`я ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видавалися картки: номер - НОМЕР_2 строк дії-  до грудня 2031 року та номер НОМЕР_3 строк дії - до вересня 2028 року.
За паспортом споживчого кредиту «кредитна картка «зелена», дослідженого судом, встановлено, що позичальник власним підписом підтвердив, що з умовами кредитування та орієнтовною загальною вартістю кредиту ознайомлений 18 вересня 2021 року, з використанням простого електронного підпису. 
Відповідно до паспорту споживчого кредиту: сума/ліміт кредиту становить - до 200000 грн; строк кредитування - 240 місяців з правом пролонгації; базова процентна ставка - 40,80% річних; реальна річна процентна ставка - 49,34%; річних, тип ставки - фіксована; загальні витрати за кредитом - 51571,06 грн; орієнтовна загальна вартість кредиту - 76571,06 грн, розраховано, виходячі з суми кредитного ліміту 25000 грн, погашення якого відбувається мінімальними обовязковими платежами (а.с.11-12).
Судом також досліджена виписка по рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_1 , за період від 18 вересня 2021 року до 22 квітня 2024 року, з яких встановлено, що він активно користувався кредитними коштами, витрачаючи на власні потреби, здійснював оплату комунальних послуг, проводив поповнення карткового рахунку, та сплату відсотків за користування кредитними коштами.  
Як вбачається з довідки про ліміти, ОСОБА_1 у період часу від 18 вересня 2021 року до 25 вересня 2023 року було відкрито кредитний ліміт, який періодично змінювався та 25 вересня 2023 року встановлений у розмірі 45800 грн.  
За наданим представником позивача розрахунком заборгованості, станом на 22 квітня 2024 року у ОСОБА_1 , утворилася заборгованість в загальному розмірі 53 918,34 грн, яка складається: 45752,99 грн - заборгованості за кредитом; 8 165,35 грн - заборгованості за відсотками.  
Між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань.
Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення
За ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України.
Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем.
Згідно з ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
За ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно з ч.1 ст.1047 ЦК України у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається в письмовій формі.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно положень статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Згідно положень ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За п.1-1 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.
Встановлено, що позивач виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, що підтверджується виписками по рахунку відповідача, який користувався грошовими коштами, витрачав на власні потреби.
Відповідач в свою чергу, всупереч умовам кредитного договору, не здійснював платежі для повного погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованих процентах, чим порушує взяті на себе договірні зобов`язання.
Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги.
На переконня суду, позивачем доведений факт укладання між сторонами кредитного договору шляхом електронного документообігу, підписанням сторонами електронним підписом, як Анкети-заяви так й паспорту споживчого кредиту.
Судом першої інстанції досліджено наданий позивачем розрахунок заборгованості, згідно якого заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором б/н від 18 вересня 2021 року станом на 22 квітня 2024 року становить 53918,34 грн, яка складається з: 45752,99 грн - заборгованості за кредитом; 8165,35 грн - заборгованості за відсотками. Відповідачем не спростовано наданий розрахунок.
Положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
Отже, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
Такі правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 605/196/16-ц, які згідно положення ч.4 ст.263 ЦПК України суд застосовує до спірних правовідносин.
Судом вірно зазначено, що відповідачем не надано доказів на спростування вимог позивача щодо погашення заборгованості за кредитним договором. Посилання позивача на те, що правочин є нікчемним у зв`язку з тим, що договір не укладений в письмовій формі, є безпідставними, адже кредитний договір укладений у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Крім того, відповідачем не заперечується факт підписання Анкети-Заяви приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.
Посилання відповідача на можливість зміни Умов та Правил надання споживчого кредиту та надання банківських послуг, розміщених на сайті банку для створення найбільш сприятливих умов для задоволення позову, є лише припущенням, не ґрунтується на беззаперчених фактах та не може лягти в основу доказів відсутності зобов`язання відповідача перед позивачем щодо виконання умов договору. Позивачем надано повний текст «Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг», які діяли на дату укладення кредитного договору та відповідають Умовам та Правилам визначених у договорі і зазначених в Паспорті споживчого кредиту.
Також, відповідач не заперечував, що користувався послугами банку шляхом встановлення та використання мобільного застосунку банку «ABank24».
Судом також була досліджена виписка по рахунку, відкритого на ім`я відповідача, з яких встановлено, що він активно користувався кредитними коштами, витрачаючи на власні потреби, здійснюючи оплату послуг, товарів та здійснював переказ коштів й відповідне поповнення, погашення, як кредиту так й відсотків. За період від 18 вересня 2021 року до 22 квітня 2024 року ОСОБА_1 користувався кредитними коштами в загальному обсязі 193439 грн, здійснив погашення в сумі 140489,69 грн, що доводить його обізнаність про умови кредитування.
Заперечення відповідача зводяться до намагання уникнути відповідальності за порушення кредитних зобов`язань та повернення кредитних коштів та відсотків за їх користування. В судовому засіданні був оглянутий особистий кабінет відповідача у мобільному застосунку «Акцент - Банк», з якого встановлено, що в застосунку відображено усі нарахування та утримання й поточні використання грошових коштів, а також встановлено розміщення в додатку Умови та Правила в редакції, із зазначенням дати їх змін.
З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, з яким погоджується і апеляційний суд, що обсяг заборгованості знайшов своє документальне підтвердження, тому з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент - Банк» підлягає стягненню в сума коштів у загальному розмірі 53918,34 грн.
Щодо клопотання про постановлення окремої ухвали, то апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Стаття 11-1 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» від 02 червня 2011 року № 3460-VI передбачає порядок надання безоплатної правничої допомоги центрами з надання безоплатної правничої допомоги.
За п.7 Закону письмове звернення, оформлене без дотримання визначених цією статтею вимог, повертається особі, яка подала звернення, з відповідними роз`ясненнями протягом трьох робочих днів з дня його надходження.
Згідно зі ст.262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.
В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення.
Як убачається з матеріалів справи та встановлено апеляційним судом, Північний міжрегіональний центр з надання безоплатної правничої допомоги, повертаючи звернення,  діяв в межах Закону України «Про безоплатну правничу допомогу», тому у апеляційного суду відсутні підстави для постановлення окремої ухвали.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що ОСОБА_1 не позбавлений можливості повторно звернутися до Північного міжрегіонального центру з питання надання безоплатної правничої допомоги зі зверненням із усуненими недоліками.
Відповідно до ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд,
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 13 листопада 2024 рокузалишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
 
Головуючий:                                     
 
Судді: