Справа № 159/3489/22 	Головуючий у 1 інстанції: Чалий А. В. 	
Провадження № 22-ц/802/10/25  	  Доповідач: Матвійчук  Л. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
04 лютого 2025 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Матвійчук Л. В.,
суддів - Федонюк С. Ю., Шевчук Л. Я., 
розглянувши у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру і способу стягнення аліментів за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 січня 2023 року

                                          В С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року ОСОБА_3 (прізвище згідно з свідоцтвом про шлюб від 10 серпня 2023 року змінено на ОСОБА_4 ) звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася спільна з відповідачем ОСОБА_2 дитина – син ОСОБА_5 .
На підставі рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 жовтня 2020 року з відповідача ОСОБА_2 на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягуються аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1 200 грн щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 липня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. 
Позивач зазначала, що дитина проживає з нею та потребує постійного лікування, медичних обстежень. У 2014 році дитині встановлено інвалідність. Відповідач сплачує на утримання неповнолітнього сина передбачений законом мінімальний розмір аліментів та здійснює це шляхом внесення коштів на визначений державним виконавцем поточний рахунок. 
Позивач також вказувала, що матеріальне становище відповідача змінилося. З квітня 2022 року він має стабільний дохід та працює у військовій частині НОМЕР_1 . Зважаючи на особу відповідача, який є працездатним, має стабільний дохід, враховуючи інтереси неповнолітньої дитини, її вік, хворобу та потреби, вважає, що існують підстави для зміни розміру і способу стягнення аліментів, присуджених рішенням суду.
Ураховуючи наведене, ОСОБА_6 просила суд змінити розмір і спосіб стягнення аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на підставі рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 жовтня 2020 року у справі № 159/3639/20, та стягувати з нього на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 січня 2023 року позов ОСОБА_6 задоволено.
Змінено розмір і спосіб стягнення аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на підставі рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 жовтня 2020 року у справі № 159/3639/20, ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права, просив рішення суду першої інстанції змінити в частині розміру стягнення аліментів, та стягувати з нього на користь відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/12 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
На переконання скаржника, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про повне задоволення позову ОСОБА_6 . Суд залишив поза увагою те, що він сплачує аліменти ще на одну дитину, матеріально допомагає батькам пенсійного віку та має проблеми зі здоров`ям, що вимагає від нього постійних і суттєвих матеріальних витрат на лікування. Крім того, заборгованість зі сплати аліментів у нього відсутня. Суд також не урахував того, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Крім сплати аліментів він несе ще й додаткові витрати на дитину. Суд також у порушення норм процесуального права не зупинив провадження за його клопотаннями, хоча він є військовослужбовцем та проходить службу за призовом по мобілізації на особливий період у в/ч № НОМЕР_1 в період воєнного стану, що є обов`язковою підставою для зупинення провадження у справі. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_6 , посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України ця справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження та без повідомлення учасників справи.
За змістом частин 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою прийняття постанови у цій справі є 04 лютого 2025 року - дата складення повного судового рішення.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі є батьками неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 21 червня 2013 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області (а.с.5).
Згідно з посвідченням серії НОМЕР_3 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дитиною-інвалідом до 18 років (а.с.6).
На підставі рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 жовтня 2020 року з позивача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі у розмірі 1 200 грн щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 липня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.7, 8).
Судом також встановлено, що згідно з довідкою від 22 листопада 2022 року № 120 ОСОБА_2 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та отримує сталий щомісячний дохід, який за травень 2022 року становив 35 285 грн 35 коп., за червень 2022 року – 47 289 грн 31 коп., за липень 2022 року – 64 928 грн 77 коп., за серпень 2022 року – 47 915 грн 80 коп., за вересень 2022 року – 48 303 грн, за жовтень 2022 року – 48 303грн (а.с.38).
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. 
Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Згідно з частинами 1 та 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Таким чином, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). 
Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182–184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
Ураховуючи наведене, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. При цьому правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі статтями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1 200 грн, що стягується за рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 жовтня 2020 року, є недостатнім для задоволення потреб дитини. Наявні у справі належні та допустимі докази підтверджують зміну матеріального стану відповідача як платника аліментів, що є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України. Оскільки відповідач є працездатною особою, має офіційний сталий дохід, тому суд першої інстанції на підставі встановлених у справі обставин та відповідно до наведених норм матеріального права дійшов цілком обґрунтованого висновку про зміну розміру аліментів з твердої грошової суми, визначеного рішенням суду, на 1/4 частку від заробітку (доходу) платника аліментів, що забезпечить належний та достатній рівень життя дитини, необхідний для її всебічного та гармонійного розвитку.
Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про задоволення позову є законним та обґрунтованим.
Наведені відповідачем в апеляційній скарзі доводи про те, що він сплачує аліменти ще на одну дитину, матеріально допомагає батькам пенсійного віку та має проблеми зі здоров`ям, що вимагає від нього постійних і суттєвих матеріальних витрат на лікування, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.
Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи відповідача щодо неправильного вирішення судом першої інстанції позову не знайшли свого підтвердження. Відповідач на підтвердження обставин, викладених в апеляційний скарзі, належних та допустимих доказів не надав, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, вимогам чинного законодавства та повністю спростовують наведені в апеляційній скарзі доводи. Суд першої інстанції надав правильну оцінку обставинам справи в межах заявлених позовних вимог, правильно вирішив спір по суті. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.
Керуючись статтями 268, 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 
                                                    У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 січня 2023 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя

Судді: