Справа № 165/4075/24 	Головуючий у 1 інстанції: Ференс-Піжук О. Р. 	
Провадження № 22-ц/802/183/25  	  Доповідач: Федонюк  С. Ю.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
03 березня 2025 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Федонюк С. Ю.,
суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю "САНФОРД КАПІТАЛ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 20 листопада 2024 року,
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2024 року ТОВ "САНФОРД КАПІТАЛ" звернулося до суду із даним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 07.03.2019 ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №Р99.22184.005002423.
Позивач зазначає, що кредитний договір був підписаний позичальником власноручно. Від імені банку договір був підписаний з використанням аналогу власноручного підпису уповноваженої особи банку та відтиску печатки банку, відтворених за допомогою технічного пристрою відповідно до публічної оферти «Ідея Банк» від 16 вересня 2015 року. Позичальник надала письмову заяву про акцепт вказаної публічної оферти.
Відповідно до п. 1.1 кредитного договору банк надає позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 11847 грн, включаючи витрати на страховий платіж, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами. В п. 1.2 кредитного договору сторони погодили, що строк кредитування становить 36 місяців з дня підписання договору, тобто до 07.03.2022 включно.
Одночасно з укладенням кредитного договору позичальник уклала з ТДВ "СК "АХ Страхування Життя" договір від 07.03.2019 добровільного страхування життя. Розмір страхового внеску за цим договором страхування становить 1545,26 гривень.
Вказує, що після укладення кредитного договору банк свої зобов`язання виконав і перерахував на банківський поточний рахунок позичальниці грошові кошти в сумі 11847,00 гривень, з яких був сплачений на рахунок страхової компанії страховий платіж від імені позичальника в сумі 1545,26 грн, що підтверджується випискою з банківського рахунку позичальника, а також відповідними ордерами-розпорядженнями на перерахування коштів.
Зазначає, що позичальниця за весь строк сплатила банку лише 3697 грн, останній платіж проведено 16.08.2019. Строк, на який було надано кредит за договором, сплив 07.03.2022. Вказує, що після закінчення строку кредиту кредитор не здійснював нарахування процентів за користування кредитними коштами, не нараховував штрафні санкції та комісії. 
У зв`язку із невиконанням своїх зобов`язань за даним кредитним договором станом на 07.03.2022 за відповідачкою рахується заборгованість у розмірі 15774,39 грн, з них 11320,08 грн - за основним боргом, 4454,31 грн - за нарахованими та несплаченими відсотками.
На підставі наведеного позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» вказану вище заборгованість та судові витрати у справі.
Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 20 листопада 2024 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Санфорд Капітал» суму заборгованості в розмірі 15774 грн 39 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Санфорд Капітал» судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 5200 грн 00 коп.
Не погодившись із даним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що в справі відсутні належні та достовірні докази передачі права вимоги до неї за кредитним договором №Р99.22184.005002423 від 07.03.2019 року, укладеним між АТ «Ідея Банк», від первісного кредитора до позивача; також у справі відсутні докази оплати за відступлення права вимоги до відповідача за договором факторингу між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «СОНАТІ», та між ТОВ «ФК «СОНАТІ» та ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ». Вказує, що витяг з реєстру боржників не передбачений договором факторингу. До того ж, наданий витяг не підписаний сторонами, а сформований самим позивачем. Зазначає, що надані позивачем кредитний договір, договір факторингу, реєстр боржників, розрахунок заборгованості вважає неналежними доказами, оскільки дані докази доводять перехід прав від первісного кредитора до позивача, однак жодним чином не підтверджують наявність прав вимоги в кредиторів.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Санфорд Капітал» вважає, що, враховуючи обставини справи, норми чинного законодавства, судову практику та те, що судом першої інстанції було встановлено порушення прав ТОВ «Санфорд Капітал» відповідачем у зв`язку із невиконанням умов кредитного договору та неповерненням отриманих кредитних коштів кредитору (позивачу), позовні вимоги ТОВ «Санфорд Капітал» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення Нововолинського міського суду від 20.11.2024 року в даній цивільній справі слід залишити без змін.
Згідно із вимогами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України).
При укладенні кредитного договору, беручи на себе певні зобов`язання, сторони повинні були чітко усвідомлювати та враховувати всі ризики, що пов`язані з таким договором.
Судом установлено, що 07.03.2019 року ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №Р99.22184.005002423 (а.с.52,53).
Кредитний договір був підписаний позичальницею власноручно. Від імені банку договір був підписний з використанням аналогу власноручного підпису уповноваженої особи банку та відтиску печатки банку, відтворених за допомогою технічного пристрою відповідно до публічної оферти АТ «Ідея Банк» від 16 вересня 2015 року. Позичальник надала письмову заяву про акцепт вказаної публічної оферти (а.с.59).
07.03.2019 ОСОБА_1 уклала з ПАТ «СК «ПЗУ Україна страхування життя» договір добровільного страхування життя (а.с.47).
Відповідно до п.1.2 кредитного договору банк надає позичальнику кредит у день підписання цього договору строком на 36 місяців.
Згідно із п.1.3. кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 2,5%.
Акціонерне товариство "Ідея Банк" свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, що підтверджується ордером-розпорядженням та випискою з особового рахунку (а.с.56,61,62).
16.11.2023 між АТ "Ідея Банк" (Клієнт) та ТОВ"Фінансова компанія "Сонаті" (Фактор) був укладений договір факторингу №16/11-23 (а.с.34-40).
У свою чергу, 29.12.2023 року ТОВ "Фінансова компанія "Сонаті" (Клієнт) уклало з ТОВ "Санфорд Капітал" (Фактор) договір факторингу №29/12-23 (а.с.27-33).
Згідно з п.2.1. цього договору Клієнт відступає Фактору, а Фактор приймає Права Вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором.
Відповідно до витягу з друкованого реєстру боржників №1 до вказаного договору факторингу, серед інших, до ТОВ "Санфорд Капітал" перейшло і право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № Р99.22184.005002423.
Із долучених до матеріалів справи розрахунків слідує, що розмір заборгованості позичальниці за кредитним договором станом на 16.11.2023 становить: заборгованість за основним боргом в сумі 11320,08 гривень; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 4454,31 гривень, що разом становить 15774,39 гривень (а.с.56).
Всупереч умовам кредитного договору № Р99.22184.005002423 від 07.03.2019 року відповідачка ОСОБА_1 свої кредитні зобов`язання не виконала в належний спосіб.
Виходячи з викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що  між сторонами існують цивільні правовідносини.
Доводи апеляційної скарги щодо долученого позивачем до позовної вимоги доказу - копії витягу з друкованого реєстру боржників №1 до договору факторингу №16/11-23 від 16.11.2023 року, який відповідач вважає неналежним доказом, оскільки не передбачений договором факторингу, спростовуються наступним.
Пунктом 2.2. договору факторингу №16/11-23 передбачено, що Права Вимоги, які Клієнт відступає Фактору за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі Заборгованості Боржників перед Клієнтом, та визначені в друкованому Реєстрі Боржників (Додаток №2), що підписується Сторонами в день укладання цього Договору.
Клієнт і фактор підписали всі додатки до договору факторингу, зокрема і друкований реєстр боржників. Таким чином, фактор набув право вимоги до боржників за первинними договорами, серед яких і право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором № Р99.22184.005002423 від 07/03/2019 року.
Щодо твердження про те, що позивачем не надано належних доказів заборгованості ОСОБА_1 , а розрахунок заборгованості не є первинним бухгалтерським документом, слід зазначити таке.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», документ, який містить відомості про господарську операцію є первинним документом.
Первинні документи є підставою для бухгалтерського обліку операцій банку (п. 42 Постанови Правління НБУ від 4 липня 2018 року № 75 «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України»).
Відповідно до пункту 62 Постанови НБУ від 4 липня 2018 року № 75 виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Отже, виписка з рахунку є належним і допустимим доказом, що відображає всі операції з видачі та надходження коштів, їх розподілу, погашення тіла кредиту та здійснення інших платежів за кредитним договором і підтверджує розмір заборгованості.
Виходячи із норм чинного законодавства, належним та допустимим доказом на підтвердження виконання ПАТ «Ідея Банк» обов`язку з надання кредитних коштів ОСОБА_1 є виписка по рахунку (додаток №15 до позовної заяви) (а.с.61-62) та відповідні ордери-розпорядження (додаток №20 до позовної заяви) (а.с.56), які надані позивачем до суду і наявні в матеріалах справи. 
Таким чином, судом встановлено, що на підтвердження факту отримання ОСОБА_1 кредитних коштів, як позичальником, формування суми заборгованості за кредитним договором №Р99.22184.005002423 від 07.03.2019 року позивачем було надано виписку з рахунку та ордери-розпорядження. 
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.04.2021 року в справі № 752/9423/15-ц, від 16.09.2020 року в справі № 200/5647/18. 
Відповідно до виписки з рахунку позичальника за кредитним договором №Р99.22184.005002423 від 07.03.2019 року, яка містить інформацію щодо всіх здійснених відповідачем платіжних операцій та з якої вбачається, що відповідач користувалася кредитними коштами та частково сплачувала заборгованість за договором, що підтверджує факт укладення кредитного договору. 
За період з 07.03.2019 (дата укладення угоди) і до 09.09.2019 (дата останньої операції за рахунком) відповідачкою було отримано кредитних коштів на суму 11847,00 грн; сплачено банку -3697,00 грн, з яких: на погашення тіла кредиту: 526,92 грн, а на сплату процентів: 3170,08 грн. 
Таким чином, з урахуванням суми погашення основного боргу в розмірі 526,92 грн, заборгованість за тілом кредиту становить 11320,08 грн (11847,00 - 526,92). Вказаний розмір боргу зазначений у довідці-розрахунку заборгованості, що доданий до позовної заяви, тобто є вірним і підтверджений розрахунком.
Крім того, на спростування розміру заборгованості ОСОБА_1 власного розрахунку суду не надала.
Щодо заперечення апеляційної скарги про стягнення витрат на правничу допомогу у сумі 5200,00грн за надання професійної правничої допомоги колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно із ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
На виконання вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України позивачем до позову додано: договір про надання правової допомоги № 1/04 від 01.04.2024 року, укладений між АО «Альянс ДЛС» та ТОВ «Санфорд Капітал» та акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги № 2 від 10.05.2024 року, згідно з яким загальна вартість наданих послуг в межах даного судового провадження становить 5200 грн та така складається із: правового аналізу вартістю 1200 грн та підготовки позовної заяви вартістю 4000 грн.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Відтак, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку про обґрунтованість та співмірність в даному випадку витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5200 грн.
Інші доводи апеляційної скарги позивача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди позивача з висновками суду. 
Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано належну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, та з урахуванням доведеності позовних вимог ухвалено обґрунтоване рішення про задоволення позову.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
Згідно з ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 382,384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу відповідачки  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 20 листопада 2024 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя

Судді