СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року                               м. Харків                        Справа № 922/451/22  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Склярук О.І., суддя Гетьман Р.А. , суддя  Хачатрян В.С.,

при секретарі  судового засідання , Погребняк А. М.,
від відповідача, Рєзанов А. Б.,
прокурор, Ногіна О. М. ,
від інших : не прибули, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу  Заступника керівника Харківської обласної прокуратури, за вх. №2384 х /1, на рішення    господарського суду Харківської  області від "27" вересня   2024р.  (повний текст складено 07.10.24, суддя   Калантай М.В.)   у справі №922/451/22 
за позовом  Керівника Немишлянської окружної прокуратури м.Харкова,
до  :
1.Харківської міської ради, м.Харків ,         
2.Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради,
3. ОСОБА_1 , м.Харків ,         
4. ОСОБА_2 , смт.Покотилівка, Харківської області  ,
про визнання незаконним та скасування в частині рішення органу місцевого самоврядування, визнання договору купівлі-продажу  недійсним, витребування майна 

ВСТАНОВИВ:

Керівник Немишлянської окружної прокуратури м.Харкова (надалі - прокурор) звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Харківської міської ради (надалі - перший відповідач), Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (надалі - другий відповідач), Агафонова Володимира Миколайовича (надалі - третій відповідач), ОСОБА_2 (надалі - четвертий відповідач), в якому просив :
- визнати незаконним та скасувати п. 8 Додатку до рішення 18 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" від 21.02.2018 № 1008/18;
- визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 30.07.2018 №5617-В-С, укладений між Територіальною громадою м. Харкова в особі Харківської міської ради, від імені якої діє Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради та Фізичною особою - підприємцем Агафоновим Володимиром Миколайовичем (реєстраційний номер облікової картки платника податків номер НОМЕР_1 ), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н.В. та зареєстрований в реєстрі під № 2623;
- витребувати у ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь Харківської міської територіальної громади в особі Харківської міської ради нежитлові приміщення 1-го поверху № 16-:-19, загальною площею 69,5 кв.м., в житловому будинку літ. "А-2", що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , скасувавши державну реєстрацію права власності, проведену за рішенням приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н.В. №43259614 від 28.09.2018, а Харківську міську раду зобов`язати прийняти вищевказані нежитлові приміщення.
На підтвердження позовних вимог прокурор зазначав, що Харківська міська рада незаконно обрала спосіб приватизації спірного нерухомого майна шляхом викупу орендарем, у зв`язку з чим,  оскаржуване у даній справі рішення міської ради є незаконним та підлягає скасуванню, а оспорюваний договір купівлі-продажу суперечить вимогам законодавства та має бути визнаний судом недійсним. Вважає, що   спірні нежитлові приміщення незаконно вибули із власності міської територіальної громади. Крім того, 28.09.2018 між Агафоновим В.М. та ОСОБА_2  укладено договір купівлі-продажу вищевказаних нежитлових приміщень. Відповідно до ст.330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває права власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Підставність вимог про витребування майна у добросовісного набувача за таких обставин підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 11.02.2015 по справі № 6-1цс15. Таким чином, оскільки спірні нежитлові приміщення вибули з власності територіальної громади поза її волею, останні підлягають витребуванню у   ОСОБА_2  на користь останньої.
Ухвалою господарського суду Харківської області від 19.07.2022 р.  позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Рішенням господарського суду Харківської області від 27.09.2024 р. у справі №922/451/22 у задоволені позову було відмовлено. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції послався, зокрема,  на пропущення прокурором строку позовної давності без поважних причин,  а також на обрання прокурором не ефективного  способу захисту щодо частини позовних вимог. 
Не погодившись   з ухваленим судом першої інстанції судовим рішенням, Заступник керівника Харківської обласної прокуратури  звернувся до Східного апеляційного господарського суду зі скаргою в якій просив рішення по справі скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог. Вважає, що рішення по справі прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права, без урахування усіх обставин справи. Наполягає, що строк позовної давності по спірним правовідносинам складає три роки та не був пропущений,  а обраний  прокурором спосіб захисту,  в частині певних позовних вимог,  є належним.
Для розгляду справи шляхом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено колегію суддів: головуючий суддя Склярук О.І., суддя Гетьман Р.А., суддя     Сгара Е.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду  від 14.10.2024 р.  відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Харківської обласної прокуратури ( за вх.№ 2384 х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 27.09.2024 р. у справі № 922/451/22, встановлено  учасникам справи строк для подання відзивів на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з Господарського суду Харківської області.
У зв`язку з перебуванням судді Сгари Е.В., яка входила до складу колегії суддів, у відпустці, на підставі розпорядження керівника апарату суду призначено повторний автоматизований розподіл  судової справи між суддями за наслідками якого визначено    колегію суддів: головуючий суддя Склярук О.І., суддя Гетьман Р.А., суддя Хачатрян В.С.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.12.2024 р. розгляд справи призначено на 20.01.2025 р.
У судовому засіданні, яке відбулося 20.01.2025 р.,  приймали участь прокурор та представник першого відповідача, які підтримали свої вимоги та заперечення.
Відповідно до приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі ( ст.270 ГПК України).
Заслухавши доповідь головуючого по справі ( суддю- доповідача), дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, відзиви на апеляційну скаргу, заслухавши у судовому засідання представників сторін,    перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права судова колегія зазначає наступне.
Судом першої інстанції встановлено такі обставини справи.
На підставі договору оренди № 239-Н від 01.10.2000, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківський області, як орендодавцем, та ПП Агафоновим В.М., як орендарем, у останнього в оренді перебували нежитлові приміщення 1-го поверху, загальною площею 70,0 кв.м., в житловому будинку, що розташований за адресою: м.Харків, вул. Шарикова, б.29.
До вищевказаного договору оренди укладено декілька додаткових угод, а саме:
- додаткова угода № 1 від 01.11.2001, додаткова угода № 2 від 18.05.2007, додаткова угода № 3 від 26.01.2010, додаткова угода № 4 від 01.10.2010, що стосувалися зміни порядку та розміру орендної плати та продовжували дію договору оренди № 239-Н від 01.10.2000;
- додатковою угодою № 5 (без дати) передбачено, що на підставі рішення 7 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 18.05.2011 № 298/11 "Про комунальну власність м. Харкова", розпорядження управління комунального майна та приватизації № 1009 від 24.05.2011 "Про внесення змін в договір передачі майна в господарське відання № 1288 від 28.02.2007 з комунальним підприємством "Жилкомсервіс", враховуючи заяву ФО-П Агафонова В.М. вх. № 6788 від 30.04.2013 Орендодавцем по договору оренди № 239-Н від 01.10.2000 вважати з 18.05.2011 Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради;
- додатковою угодою № 6 від 27.09.2012 визначено новий розмір орендної плати;
- у додатковій угоді № 7 від 01.10.2012 договір оренди № 239-Н від 01.10.2000 викладено у новій редакції, де зазначено, що предметом договору є нежитлові приміщення 1-го поверху № 16-:-19, загальною площею 69,5 кв.м. (технічний паспорт КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації", інвентаризаційна справа №58007), що належать до комунальної власності територіальної громади м. Харкова та розташовані у будинку літ. "А-2" за адресою: м.Харків, вул. Шарикова, 29.
Відповідно до п. 3.2 договору оренди № 239-Н від 01.10.2000 у новій редакції орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за майно, що знаходиться в комунальній власності територіальної громади м. Харкова та пропорції її розділу, затвердженої рішенням 12 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 23.12.2011 № 566/11 (далі - Методика).
Згідно з пунктами 4.7, 4.8 договору, орендар має право виключно за письмовою згодою орендодавця вносити зміни до складу орендованого майна, здійснювати поточний ремонт, за свій рахунок провадити капітальний ремонт, реконструкцію при наявності узгодженої проектно-кошторисної документації та дозволу, отриманого відповідно діючого законодавства.
Відповідно до п. 10.1. договору, строк його дії - до 01.10.2015.
Додатковими угодами № 8 від 14.09.2015, № 9 (без дати), № 10 (без дати), №11 від 14.09.2017 строк дії договору оренди № 239-Н від 01.10.2000 продовжено до 01.09.2019.
У подальшому ФОП Агафонов В.М. звернувся з листом до Управління комунального майна та приватизації (вх. № 1452 від 02.02.2018), у якому просив дозволити приватизацію вказаних нежитлових приміщень.
На підставі вказаного звернення Харківською міською радою прийнято відповідне рішення, а саме, в пункті 8 Додатку до рішення 18 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" від 21.02.2018 № 1008/18 до Переліку об`єктів, які підлягають приватизації (відчуженню) шляхом викупу, включено нежитлові приміщення 1-го поверху № 16-:-19, загальною площею 69,5 кв.м., в житловому будинку літ. "А-2", що розташований за адресою: м.Харків, вул.Шарикова, буд.29.
27 лютого 2018 року ФОП Агафонов В.М. звернувся до Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради з заявою про приватизацію від 27.02.2018 №3603.
На підставі заяви ФОП Агафонов В.М. вх. №3395 від 28.02.2018 Управлінням комунального майна та приватизації Харківської міської ради 28.02.2018 направлено лист №2586 ПФ "Агентство "Схід", як суб`єкту оціночної діяльності, з пропозицією провести оцінку майна, з метою визначення вартості об`єкта для приватизації шляхом викупу.
За результатами проведеної оцінки спірного нежитлового приміщення суб`єктом оціночної діяльності ПФ "Агентство "Схід" складено звіт про майно об`єкта комунальної власності станом на 28.02.2018, відповідно до якого вартість нежитлових приміщень 1-го поверху, загальною площею 69,5 кв.м., в житловому будинку літ. "А-2", що розташований за адресою: м.Харків, вул.Шарикова, буд. 29, складає 127200,00грн. без ПДВ.
Вищевказані розрахунки, що викладені у звіті ПФ "Агентство "Схід" підтверджено суб`єктом оціночної діяльності в особі оцінювача Пижової Л.Б. в результаті його рецензування.
30 липня 2018 року між Територіальною громадою м.Харкова в особі Харківської міської ради, від імені якої діє Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, як продавцем, та ФОП Агафоновим В.М., як покупцем, укладено договір №5617-В-С купівлі-продажу нежитлових приміщень (надалі - Договір купівлі-продажу), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н.В.. та зареєстрований в реєстрі під №2623, відповідно до умов якого продавець зобов`язується передати у власність, а покупець зобов`язується прийняти нежитлові приміщення підвалу приміщення 1-го поверху №16-:-19, загальною площею 69,5кв.м., в житловому будинку літ. "А-2", що розташований за адресою: м.Харків, вул.Шарикова, буд.29, орендовані ФОП Агафоновим В.М. згідно з договором оренди №239-Н від 01.10.2000.
Ці нежитлові приміщення належать продавцю на праві власності. Державну реєстрацію права власності за продавцем проведено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05.07.2016 Державним реєстратором Департаменту реєстрації Харківської міської ради Хаткевич І.І. відповідно до закону без видачі документа, що посвідчує таке право, номер запису про право власності: 15281961. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 950164163101 (розділ 1 Договору купівлі-продажу).
Згідно з розділом 2 Договору купівлі-продажу оціночна вартість об`єкта приватизації, що відчужується, визначена у відповідності до Методики оцінки майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №1891 від 10.12.2003 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.11.2015 № 1033), зафіксована у висновках оцінювача про вартість об`єкта оцінки, затверджених Управлінням 03.03.2018 і складає 127200,00грн. Згідно з Податковим кодексом України сума податку на додану вартість становить 20 відсотків від вартості нежитлових приміщень і складає 25440,00грн. Разом ціна продажу нежитлових приміщень, вказаних в розділі 1 становить 152640,00грн.
Згідно з пунктом 4.1. розділу 4 Договору купівлі-продажу право власності
Рішенням приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №42592168 від 17.08.2018 зареєстровано право власності за Агафоновим В.М.  на вищевказані нежитлові приміщення 1-го поверху №16-:-19, загальною площею 69,5кв.м., у житловому будинку літ. "А-2", що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
В подальшому, 28.09.2018 між Агафоновим В.М., як продавцем, та Єгоровою М.М., як покупцем, укладено договір купівлі-продажу вищевказаних нежитлових приміщень 1-го поверху № 16-:-19, загальною площею 69,5 кв.м., в житловому будинку літ. "А-2", що розташований за адресою: місто Харків, вул. Шарикова, будинок 29 , що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н.В. та зареєстрований в реєстрі за № 3537.
Рішенням приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №43250614 від 28.09.2018 зареєстровано право власності на вищевказані нежитлові приміщення за Єгоровою М.М.
В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначив, що Харківська міська рада незаконно обрала спосіб приватизації спірного майна шляхом викупу орендарем. Прокурор наполягає на тому, що рішення міської ради є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку з тим, що прийнято з порушенням вимог статті 345 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 25 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", статей 1, 2, 4, 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", статей 11, 18-2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".
Як зазначалося вище, рішенням по справі у задоволені позовних вимог було відмовлено у повному обсязі.
Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на нижче викладене.
Щодо вимог прокурора про  визнання незаконним та скасування п. 8 Додатку до рішення 18 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" від 21.02.2018 № 1008/18.
Велика Палата Верховного Суду у  постанові від 11.06.2024 у справі №925/1133/18 зазначила наступне: "Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому,  що вимога про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом до суду шляхом укладення відповідного договору, є неефективним способом захисту прав особи. Зазначене рішення вичерпало свою дію виконанням (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2022 у справі №483/448/20, пункт 9.67; від 05.07.2023 у справі №912/2797/21, пункт 8.13; від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21, пункт 180).
З матеріалів справи убачається наступне.
Згідно з оскаржуваним п.8 додатку до рішення 18 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.02.2018 № 1008/18 "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" вирішено провести приватизацію (відчуження) нежитлових приміщень 1-го поверху загальною площею 69,5 кв.м в житловому будинку літ. "А-2", розташованому за адресою: м.Харків, вул. Шарикова, будинок 29, шляхом викупу ФОП Агафоновим Володимиром Миколайовичем.
Оспорюване рішення Харківської міської ради № 1008/18 від 21.02.2018 прийнято на підставі Законів України «Про приватизацію державного майна», «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», "Про особливості приватизації об`єктів незавершеного будівництва", "Про місцеве самоврядування в Україні" та Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017-2022 роки, затвердженої рішенням 13 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.06.2017 № 691/17.
На виконання  цього рішення (21.02.2018) Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради було здійснено заходи щодо приватизації вищевказаного об`єкту відповідно до чинного законодавства, за результатами чого було укладено відповідний договір купівлі-продажу від 30.07.2018 № 5617-В-С.
Таким чином, рішення 18 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.02.2018 №1008/18 "Про відчуження об`єктів комунальної власності І територіальної громади м.Харкова" в частині пункту 8 додатку до цього рішення вичерпало свою дію виконанням шляхом укладення договору купівлі-продажу від 30.07.2018 № 5617-В-С.
З огляду на наведене, судова колегія також приходить до висновку, що відповідна вимога прокурора про визнання незаконним та скасування даного рішення є неефективним  способом захисту прав, у зв`язку з чим не підлягала задоволенню.
Щодо позовної вимоги про визнання недійсним  договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 30.07.2018 № 5617-В-С,  який було укладено між Територіальною громадою м. Харкова в особі Харківської міської ради, від імені якої діє Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради та Фізичною особою - підприємцем Агафоновим Володимиром Миколайовичем (реєстраційний номер облікової картки платника податків номер НОМЕР_1 ), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н.В. та зареєстрований в реєстрі під № 2623.
   Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину містяться у статті 203 Цивільного кодексу України.
Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам ( ч.1 ст.203 ЦК України)
Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2 ст.203 ЦК України)
Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі ( ч.3 ст.203 ЦК України)
Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом ( ч.4 ст.203 ЦК України) 
Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним ( ч.5 ст.203 ЦК України)
Відповідно до приписів статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені   частинами першою - третьою,   п`ятою   та   шостою статті 203   цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Як убачається з матеріалів справи,  оскаржуваний           договір купівлі-продажу нежитлових приміщень № 5617-В-С від 30.07.2018 було  укладено на підставі рішення 13 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.06.2017 № 691/17 "Про програму приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017-2022 роки" та рішення 18 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.02.2018 №1008/18 "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м.Харкова".
Відповідно до п.1.1 Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017-2022 роки", її розроблено відповідно до Конституції України, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Законів України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про приватизацію державного майна", "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" та інших законодавчих актів, що регулюють питання власності.
У пунктах 1.2, 2.2 Програми визначено мету, пріоритети та умови приватизації комунального майна територіальної громади міста на 2017-2022 рр., а також її принципи.
Згідно з п.п. 3.3, 3.4 Програми, приватизація об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова здійснюється способами, що визначаються законодавством України і цією Програмою. Викуп застосовується щодо об`єктів комунальної власності, якщо право покупця на викуп об`єкта передбачено законодавчими та нормативними актами, а також щодо тих, які не продано на аукціоні, за конкурсом.
Відповідно до частини  2 статті  345 Цивільного кодексу України та частини  1 статті  25 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Приватизація об`єкта оренди здійснюється відповідно до чинного законодавства.
За приписами  статті  3 Закону України "Про приватизацію державного майна"(в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин)  відчуження майна, що є у комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону, інших законів з питань приватизації і здійснюється органами місцевого самоврядування.
Порушення встановленого законодавством порядку приватизації або прав покупців є підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу об`єкта приватизації в порядку, передбаченому законодавством України (ч.6 ст.29 Закону України "Про приватизацію державного майна").
Відповідно до частини 1 статті 5-1 Закону України "Про приватизацію державного майна", з метою раціонального та ефективного застосування способів приватизації об`єкти приватизації класифікуються за такими групами: група А - окреме індивідуально визначене майно, у тому числі разом із земельними ділянками державної власності, на яких таке майно розташовано.
Частиною 2 статті 5-1 Закону України "Про приватизацію державного майна" визначено, що об`єкти приватизації, що належать до груп А, Д і Ж, є об`єктами малої приватизації.
Відповідно до приписів частини 2 статті 16-2 Закону України «Про приватизацію державного майна», викуп об`єктів малої приватизації здійснюється відповідно до Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".
Статтею 3 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин),  приватизація об`єктів малої приватизації здійснюється шляхом: викупу; продажу на аукціоні (в тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни); продажу за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону 
Статтею 4 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" передбачено, що продавцями об`єктів малої приватизації, що перебувають у державній та комунальній власності є, відповідно, органи приватизації, створені місцевими Радами.
Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України "Про приватизацію невеликих, державних підприємств (малу приватизацію)", з моменту прийняття рішення про приватизацію підприємства здійснюється його підготовка до приватизації.
Підготовка об`єкта малої приватизації до продажу здійснюється органами приватизації, які: встановлюють ціну продажу об`єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу, або початкову ціну об`єкта на аукціоні, за конкурсом з урахуванням результатів оцінки об`єкта, проведеної відповідно до методики оцінки майна, затвердженої Кабінетом Міністрів України.
Ціна продажу об`єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу, та початкова ціна об`єкта малої приватизації на аукціоні або за конкурсом встановлюється на підставі результатів його оцінки (ст.9 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)").
Частинами 1 та 3 статті 11  Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" унормовано, що  викуп застосовується щодо об`єктів малої приватизації, які не продано на аукціоні, за конкурсом, а також у разі, якщо право покупця на викуп об`єкта передбачено законодавчими актами. Порядок викупу об`єкта встановлюється Фондом державного майна України.
Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 18-2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", приватизація об`єктів групи А здійснюється з урахуванням таких особливостей: у разі прийняття рішення про приватизацію орендованого державного майна (будівлі, споруди, нежитлового приміщення) орендар одержує право на викуп такого майна, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості Майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей оренди майна.
На час виникнення спірних правовідносин,  діяв Порядок продажу об`єктів малої приватизації шляхом викупу, на аукціоні (в тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни), за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону, затверджений Фондом державного майна України від 02.04.2012 № 439 (далі - Порядок № 439).
Згідно з п.8.1 Порядку № 439,  викуп об`єктів малої приватизації застосовується відповідно до п.3.3 розділу III та п.7.15 розділу VII цього Порядку щодо об`єктів малої приватизації, які не продані на аукціоні, за конкурсом, а також якщо право покупця на викуп об`єкта передбачено чинним законодавством України.
Відповідно до п.8.2 Порядку № 439,  ціна продажу об`єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу, установлюється на підставі результатів його оцінки.
Оцінка майна, яке підлягає приватизації, провадиться відповідно до Методики оцінки майна, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.2003 №1891 (далі - Методика № 1891).
Згідно з абзацом 6 пункту 73 Методики № 189, 1 порядок оцінки орендованого нерухомого майна (майна, що надавалося у концесію), що містить невід`ємні поліпшення, здійснені за час його оренди (концесії), під час приватизації, встановлюється Фондом державного майна. Порядком також визначається процедура ідентифікації невід`ємних поліпшень, здійснених за рахунок коштів орендаря (концесіонера).
Наказом Фонду державного майна України від 27.02.2004 № 377 затверджено Порядок оцінки орендованого нерухомого майна, що містить невід`ємні поліпшення, здійснені за час його оренди, під час приватизації (далі - Порядок № 377).
Відповідно до п.1.1. Порядку № 377, цей Порядок установлює вимоги до проведення незалежної оцінки орендованого нерухомого майна (крім земельних ділянок), що містить невід`ємні поліпшення (далі - орендоване нерухоме майно), під час приватизації способами, визначеними законодавством, а також процедур ідентифікації невід`ємних поліпшень, здійснених за рахунок коштів орендаря. Порядок застосовується для оцінки орендованого нерухомого майна, що перебуває у державній, комунальній власності або належить Автономній Республіці Крим, щодо якого прийнято рішення про приватизацію та компенсацію орендарю вартості невід`ємних поліпшень, здійснених за рахунок коштів орендаря. Невід`ємними поліпшеннями орендованого майна є здійснені орендарем за час оренди заходи, спрямовані на покращення фізичного (технічного) стану орендованого майна та (або) його споживчих якостей, відокремлення яких призведе до зменшення його ринкової вартості.
За умовами п.2.1. Порядку № 377, ідентифікацією поліпшень орендованого нерухомого майна є встановлення суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання факту відповідності підтверджувальних документів, наданих орендарем, про здійснені ним заходи, спрямовані на покращення фізичного (технічного) стану орендованого нерухомого майна та (або) його споживчих якостей (далі - поліпшення), наявним поліпшенням, які неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди і які здійснені за рахунок коштів орендаря та за згодою орендодавця. Ідентифікуються поліпшення, що здійснені протягом строку дії договору оренди та наявні на дату оцінки.
Відповідно до приписів п.2.2 Порядку № 377, підтверджувальні документи про здійснені орендарем поліпшення, що подаються ним до відповідного органу приватизації, включають:
договір оренди, укладений з дотриманням вимог законодавства; письмову згоду орендодавця на здійснення орендарем поліпшень орендованого нерухомого майна за його кошти;
погоджену орендодавцем проектно-кошторисну документацію на проведення поліпшень, підписані замовником і підрядником акти виконаних будівельних робіт, копії документів, що підтверджують проведені орендарем розрахунки за виконані поліпшення орендованого нерухомого майна, у тому числі придбані матеріали, конструкції тощо;
аудиторський висновок щодо підтвердження фінансування здійснених поліпшень орендованого нерухомого майна за рахунок коштів орендаря. Аудиторський висновок має містити розшифровку періодів освоєння, напрямів та джерел фінансування поліпшень, у тому числі за рахунок коштів орендаря, з посиланням на підтверджувальні документи;
довідку, видану орендарем та завірену аудитором, про суму витрат, понесених орендарем у зв`язку із здійсненням поліпшень, яка віднесена орендарем на збільшення вартості його необоротних активів, у розмірі, який перевищує встановлену законодавством з питань оподаткування частку витрат для включення їх до валових витрат. При визначенні суми зазначених витрат ураховується невідшкодована орендодавцю вартість придатних для подальшого використання будівельних матеріалів, виробів, конструкцій, устаткування, отриманих орендарем під час здійснення поліпшень;
інші документи, необхідні для виконання положень цього Порядку.
Як встановлено судом першої інстанції,  ФОП Агафонов В.М, до органу приватизації, документи, передбачені п.2.2. Порядку оцінки орендованого нерухомого майна, що містить невід`ємні поліпшення, здійснені за час оренди, під час приватизації, не подавав.
Доказів здійснення ФОП Агафоновим В.М.  поліпшень орендованого майна за період перебування об`єкту нерухомого майна  в оренді матеріали справи не містять.
У Звіті, складеному ПФ "Агентство "Схід" за результатами проведеної оцінки нежитлових приміщень 1-го поверху, загальною площею 69,5 кв.м., в житловому будинку літ. "А-2", що розташований за адресою: м. Харків, вул.Шарикова, 29 станом на 28.02.2018 відсутні будь-які відомості про те, що проводились ремонтні роботи у вказаних нежитлових приміщеннях, у тому числі невід 'ємні поліпшення.
Матеріали приватизаційної справи також не містять документів, що підтверджують факт поліпшення орендарем за рахунок власних коштів орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менше як 25 відсотків ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей оренди.
Відповідно до приписів частини 5 статті 16 Закону України "Про  місцеве самоврядування в Україні" від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.
Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності. ( ч.5 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування»)
В даному випадку,  правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності належать органу місцевого самоврядування, а саме -  Харківській міській раді.
Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Територіальна громада міста Харкова, як власник спірного об`єкта нерухомості, делегує Харківській міській раді повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом.
Враховуючи, що  жодних поліпшень орендованих ФОП Агафоновим В.М.  нежитлових приміщень, останнім не проводилось, судова колегія також  приходить до висновку, що першим відповідачем, в супереч вимог ч.1 ст.18-2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" в редакції, що діяла на момент виникнення та існування спірних правовідносин, було обрано спосіб приватизації спірних нежитлових приміщень без урахування наведених вище законодавчих обмежень.
За таких обставин, договір купівлі-продажу повинен бути визнано недійсним, оскільки  Харківською міською радою обрано незаконний спосіб приватизації, що суперечить інтересам держави та територіальної громади. 
Враховуючи вищевикладене судова колегія приходить до висновку, що в даному випадку,  наявні правові підстави для визнання договору купівлі-продажу нежитлових приміщень № 5617-В-С від 30.07.2018 недійсним на підставі ч.1 та ст.203 та ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України.
В той же час, Харківською міською радою у своїх додаткових поясненнях від 20.08.2024 та безпосередньо у судовому засіданні було заявлено про пропуск прокурором строку позовної давності за даною вимогою.
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. ( ст.256 ЦК України)
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України)
Відповідно до частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг  позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
За змістом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Таким чином, протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого порушеного права судом, а для визначення моменту виникнення права на позов важливою є також і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав (такий правовий висновок наведено у постановах Верховного Суду від 31.05.2023 у справі № 908/3168/21, від 14.03.2023 у справі № 922/3013/19, від 12.07.2022 у справі № 1.380.2019.002610, 17.02.2021 у справі № 926/2260/19, від 24.04.2018 у справі №             902/538/14).
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частини 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України).
При застосуванні наведених положень законодавства суд  врахував правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 907/50/16, в якій зазначено, що це правило пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14.03.2023 у справі № 922/1974/19, від 08.02.2023 у справі № 922/3589/21.
У постанові від 20.06.2018 у справі № 697/2751/14-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що для вирішення питання про дотримання строку звернення до суду за захистом прав, суду слід встановити, коли прокурор дізнався чи міг дізнатися про порушення інтересів держави.
У постанові від 17.10.2018 у справі № 362/44/17 Великою Палатою Верховного Суду наведений висновок було конкретизовано та зазначено, що позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках:
1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах;
2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів.
Отже, застосування інституту позовної давності є одним із засобів, який забезпечує дотримання принципу юридичної визначеності, тому, вирішуючи питання про застосування позовної давності, суд має повно з`ясувати усі обставини, пов`язані з фактом обізнаності та об`єктивної можливості особи бути обізнаною щодо порушення її прав та законних інтересів.
Положеннями статті 30 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" визначено, що строк позовної давності для звернення з позовом про відмову в затвердженні протоколу аукціону, визнання недійсними результатів приватизації об`єкта малої приватизації або договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації становить три місяці.
Прокурор у позові зазначає, що про існування спірного договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 30.07.2018 № 5617-В-С йому стало відомо під час здійснення досудового розслідування в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42017221080000002, після витребування на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м.Харкова від 06.02.2019 вищевказаних матеріалів приватизаційних справ, у тому числі щодо вказаного об`єкту нерухомого майна.
Отже прокурор мав можливість дізнатися про докази, які свідчать про порушення норм законодавства, починаючи з 06.02.2019, а тому тримісячний строк позовної давності щодо оскарження договору № 5633-В-С для прокуратури сплинув 07.05.2019.
Позов у даній справі подано прокурором 01.02.2022, що підтверджується поштовим конвертом, тобто з пропуском строку позовної давності.
Щодо твердження заявника апеляційної скарги про те, що в даному випадку,  відсутні підстави  для   застосування строку позовної давності на підставі статті 30 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна", якою передбачено строк позовної давності строком три місяці, посилаючись на ч.2 р.V Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, якою встановлено, що приватизація (продаж) об`єктів, щодо яких рішення про приватизацію було прийнято до набрання чинності цим законом, здійснюється та завершується відповідно до вимог цього закону, крім об`єктів, за якими, зокрема, після завершення процедури продажу відбувається оформлення договору купівлі-продажу.
На думку прокурора, оскільки приватизація спірного об`єкту шляхом викупу здійснювалась та завершувалась у відповідності до вимог Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", до спірних правовідносин застосовуються загальні строки позовної давності у три роки.
Судова колегія  вважає вказані доводи прокурора необґрунтованими, з огляду на нижче викладене.
07.03.2018 набрав чинність Закон України "Про приватизацію державного і комунального майна" від 18.01.2018 № 2269-VIII (надалі - Закон №2269-VIII).
У відповідності до пункту 8 розділу V Закону № 2269-VIII з набранням чинності вказаним Законом втратили чинність Закони України "Про приватизацію державного майна", "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".
Положеннями пункту 2 розділу V "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2269-VIII передбачено, що приватизація (продаж) об`єктів щодо яких рішення про приватизацію було прийнято до набрання чинності цим Законом, здійснюється та завершується відповідно до вимог цього Закону, крім об`єктів, зокрема, коли після завершення процедури продажу відбувається оформлення договору купівлі-продажу.
Верховний Суд у постанові від 06.06.2023 у справі №922/4169/19  зазначив, що закінчення процедури приватизації шляхом укладення договору купівлі-продажу відповідно до абзацу 3 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" можливо лише в тому випадку, коли органом приватизації здійснено всі дії, спрямовані на проведення підготовки об`єкту до приватизації, в тому числі і визначено ціну продажу. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.04.2019 у справі № 910/11054/18, від 31.10.2018 у справі № 914/111/18, від 20.11.2019 у справі № 914/411/19.
Завершення приватизації об`єкта комунального майна відбувається з моменту продажу об`єкта нерухомого майна та реєстрації права власності за покупцем і оформлюється наказом відповідного уповноваженого органу приватизації міської ради.
З матеріалів справи убачається, що  заходи щодо приватизації спірних нежитлових приміщень на підставі рішення Харківської міської ради від 21.02.2018 №1008/18 (пункт 8 Додатку до рішення) здійснювались Управлінням з 07.03.2018 вже у відповідності до положень Закону № 2269-VIII.
Так, завершення процедури приватизації спірних приміщень саме за Законом 2269-VIII підтверджується наступними обставинами та письмовими доказами:
1) ФОП Агафоновим В.М. було подано заяву від 19.03.2018, в якій він підтвердив, що зміст ст.8 Закону № 2269-VIII йому відомий, та сповістив, що він не є особою, щодо якої встановлені обмеження відповідно до цієї статті.
2) Відповідними структурними підрозділами Управління вживалися необхідні для укладання договору купівлі-продажу заходи, за результатами вжитих заходів були складені та долучені до матеріалів приватизаційної справи відповідні документи, а саме:
- службова записка №2130 від 30.07.2018, відповідно до якої договір оренди Xз239-H від 01.10.2000, укладений з ФОП Агафоновим В.М., станом на 30.07.2018 є чинним;
- службова записка №2131 від 30.07.2018, відповідно до якої станом на 17.05.2018 ФОП Агафонов В.М. заборгованості з орендної плати за договором оренди №239-Н від 01.10.2000 не має;
- наказ Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради від 30.07.2018 №325 "Про оформлення договору купівлі-продажу", яким наказано оформити з ФОП Агафоновим В.М. договір купівлі-продажу нежитлових приміщень 1-го поверху № 16-:-19 загальною площею 69,5 кв.м в житловому будинку літ. "А-2", розташованому за адресою: м.Харків, вул. Шарикова, буд.29 (наказ виданий на підставі, зокрема, Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна", про що безпосередньо зазначено у преамбулі наказу):
- нотаріально посвідчена заява ФОП Агафонова В.М. від 30.07.2018, в якій він підтвердив, що зміст ст. 8 Закону № 2269-VIII йому відомий, та сповістив, що він не є особою, щодо якої встановлені обмеження відповідно до цієї статті;
- службова записка №81 про проведення повного розрахунку за об`єкт приватизації (дата повного розрахунку 02.08.2018) та повного розрахунку по договору оренди (дата повного розрахунку 03.08.2018);
- акт прийому-передачі від 03.08.2018 №5617-В-С (зареєстрований в реєстрі №1214) згідно з договором купівлі-продажу № 5617-В-С від 30.07.2018;
- інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер довідки № 135117155 від 21.08.2018) щодо державної реєстрації 13.08.2018 права власності на нежитлові приміщення 1-го поверху № 16-:-19 загальною площею 69,5 кв.м в житловому будинку літ. «А-2», розташованому за адресою: місто Харків, вул.Шарикова, буд.29  за ФОП Агафоновим В.М.;
- наказ Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради від 28.08.2018 №392 "Про завершення приватизації нежитлових приміщень загальною площею 69,5 кв.м за адресою: місто Харків, вул. Шарикова, буд.29  ".
3)   У договорі купівлі-продажу № 5617-В-С від 30.07.2018 нежитлових приміщень наведено окремі пункти, які накладають на покупця ФОП Агафонова В.М. зобов`язання саме за Законом № 2269-VIII, а саме пункт 5.1.2 та 7.2.
Таким чином, приватизація спірних приміщень хоча і була розпочата до набрання чинності Законом України "Про приватизацію державного і комунального майна", проте процедура продажу завершена не була і завершувалася вже після набрання чинності вказаним Законом 07.03.2018.
З урахуванням наведеного, судова колегія  вважає, що виключення, передбачене абзацом 3 пункту 2 розділу V Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна", не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
Судова колегія також погоджується зі ствердженням суду першої інстанції,  що пункт 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" передбачає винятки щодо застосування положень законодавства про приватизацію саме стосовно здійснення та завершення самої процедури приватизації об`єктів, та не може застосовуватися до норм цього Закону, якими встановлено строк позовної давності для звернення з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу об`єкта приватизації.
Таким чином, виключення, передбачене абзацом 3 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна", не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, а строк позовної давності для звернення органу прокуратури з позовом про визнання недійсним договору № 5633-В-С становить три місяці.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.06.2023 у справі №922/4169/19.
Що стосується посилання заявника апеляційної скарги на абзац 2 частини  2   розділу У Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна",
Абзацом другим  частиною 2  Розділу У Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону, встановлено, що приватизація (продаж) об`єктів, щодо яких рішення про приватизацію було прийнято до набрання чинності цим Законом, здійснюється та завершується відповідно до вимог цього Закону, крім об`єктів, за якими:
дата проведення аукціону, конкурсу, викупу, продажу пакетів акцій (часток, паїв) господарських товариств, зазначена в опублікованому інформаційному повідомленні про продаж державного або комунального майна, припадає на день після набрання чинності цим Законом.
Як зазначалося вище, Закон України «Про приватизацію державного та комунального майна»  від 18.01.2018 р. № 2269 набув чинності 07.03.2018 р.
З матеріалів справи убачається, що  інформаційне повідомлення про дату  проведення викупу  спірного  комунального майна  не публікувалося взагалі.
Заявник апеляційної скарги наполягає, що оскаржуване рішення Харківської міської ради, яким вирішено провести відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади шляхом викупу і є інформаційним повідомленням про продаж комунального майна, оскільки жодних інших рішень або публікацій стосовно приватизації спірного  майна Харківською міською радою або уповноваженим нею органом не приймалося та не публікувалося. При цьому посилається на правову позицію,  яка викладена  Верховим Судом у постанові від 29.07.2020 у справі № 914/2235/18.
  Оскаржуване рішення  Харківською міською радою було оприлюднено на офіційному сайті Харківської міської ради 21.02.20218 р.
Таким чином, рішення про приватизацію було прийнято до набрання чинності Законом України «Про приватизацію державного та комунального майна», який набув чинності 07.03.2018 р.
Про те усі дії, щодо проведення приватизації  проводилися другим відповідачем (Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради) після набуття чинності  Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна» та відповідно до його вимог, про  що, зокрема, зазначено і в тексті оскаржуваного договору купівлі-продажу.
Якщо погодитися зі ствердженням прокурора, що зазначене рішення    є інформаційним повідомленням про продаж комунального майна, то воно було також оприлюднено до набуття  чинності Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна»
Жодної дати проведення викупу спірних нежитлових приміщень,  які  розташовані в житловому будинку літ А-2 що розташовані за адресою місто Харків, вул. Шарикова, буд.29 у рішенні Харківської міської ради  «Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м.Харкова» від 21.02.2018 за № 1008/18  не зазначено.
Посилання заявника апеляційної скарги, що оскаржуваним рішенням  Харківської міської ради  «Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м.Харкова» від 21.02.2018 за № 1008/18  була встановлена дата викупу, а саме два роки з моменту прийняття рішення сесією Харківської міської ради про приватизацію спірного об`єкта нерухомості, враховуючи строки дії Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м.Харкова на 2017-2022 роки, а тому строк викупу припадає на день після набрання чинності цим Законом, не підтверджується матеріалами справи. 
З огляду на це, судова колегія відхиляє доводи прокурора, що до спірних правовідносин повинен бути застосований строк позовної давності  у три роки,  відповідно до приписів абзацу другого частини 2  Розділу У Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону.
Враховуючи викладене, а також з огляду на заяву першого відповідача про застосування позовної давності, у задоволенні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 30.07.2018 № 5617-В-С, укладеного між Територіальною громадою м. Харкова в особі Харківської міської ради, від імені якої діє Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради, та Фізичною особою - підприємцем Агафоновим Володимиром Миколайовичем, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н.В. та зареєстрований в реєстрі під № 2623, слід відмовити на підставі частин 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України.
Щодо вимог прокурора про витребування у Єгорової М.М. на користь Харківської міської територіальної громади в особі Харківської міської ради нежитлові приміщення 1-го поверху № 16-:-19, загальною площею 69,5 кв.м., в житловому будинку літ. "А-2", що розташований за адресою: місто Харків, вул. Шарикова, буд. 29 , скасувавши державну реєстрацію права власності, проведену за рішенням приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н.В. №43259614 від 28.09.2018, а Харківську міську раду зобов`язати прийняти вищевказані нежитлові приміщення.
Як зазначалося вище, 28.09.2018 між Агафоновим В.М.  , як продавцем, та Єгоровою М.М. , як покупцем, укладено договір купівлі-продажу вищевказаних нежитлових приміщень 1-го поверху № 16-:-19, загальною площею 69,5 кв.м., в житловому будинку літ. "А-2", що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ,  який  посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н.В. та зареєстрований в реєстрі за № 3537.
Рішенням приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №43250614 від 28.09.2018 зареєстровано право власності на вищевказані нежитлові приміщення за ОСОБА_2 .
Судова колегія погоджується  з висновком суду першої інстанції про те, що позовна вимога прокурора про витребування у ОСОБА_2  нежитлових приміщень фактично є похідною та, відповідно, не підлягає задоволенню через відмову в задоволенні позову в частині визнання недійсними оспорюваних рішення 18 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.02.2018 за №1008/18 та договору купівлі-продажу № 5617-В-С від 30.07.2018.
Крім того,  не є належним способом захисту права або інтересу позивача (прокурора) вимога про скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, оскільки воно вичерпує свою дію в момент цієї реєстрації. 
Зазначений  правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 04.09.2018 у справі №915/127/18 (пункт 5.17), від 29.05.2019 у справі №367/2022/15-ц (пункт 74), від 05.10.2022 у справі №922/1830/19 (пункт 8.1).
Відповідно до приписів статті 275 Господарського процесуального кодексу України,  Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення;  скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. ( ст.276 ГПК України)
В даному випадку, судова колегія приходить до висновку, що рішення по справі прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права у зв`язку з чим, рішення по справі залишається без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Судові витрати покладаються на заявника апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний           

ПОСТАНОВИВ: 

1.Апеляційну скаргу Заступника керівника Харківської обласної прокуратури, на рішення господарського суду Харківської області від 27.09.2024  у справі № 922/451/22 – залишити без задоволення.
2.Рішення господарського суду Харківської області від 27.09.2024   у справі №922/451/22 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 -289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено   27.01.2025 

Головуючий суддя                                                                    О.І. Склярук

Суддя                                                                                          Р.А. Гетьман  

Суддя                                                                                          В.С. Хачатрян