ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 р. 	Справа № 520/10715/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,
Суддів: Мінаєвої О.М. ,  Калиновського В.А. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.09.2024 та додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.10.2024,  головуючий суддя І інстанції: Полях Н.А., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повні тексти складено 26.09.24 та 14.10.24  відповідно по справі № 520/10715/24
за позовом           Товариства з обмеженою відповідальністю "Югрейн-Трейд"  
до          Головного управління ДПС у Харківській області                 
про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Югрейн-Трейд", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просив суд:
- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення №00119270705 від 06.03.2024 р.
В обгрунтування позовних вимог, представник позивача зазначав, що на його думку, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема, у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними .
Рішенням Харківського окружного адміністративного від 26.10.2024 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Югрейн-Трейд" до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення – задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №00119270705 від 06.03.2024 р., відповідно до якого, сума на яку відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Югрейн-Трейд" у бюджетному відшкодуванні з податку на додану вартість складає 145 791,00 грн.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДПС у Харківській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Югрейн-Трейд" суму судового збору у розмірі 3028,00 грн. 
Додатковим рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.10.2024 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Югрейн-Трейд" про вирішення питання щодо судових витрат по адміністративній справі №520/10715/24 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Югрейн-Трейд" до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задоволено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДПС у Харківській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Югрейн-Трейд" 15000,00 грн. (п`ятнадцять тисяч гривень) витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що за результатами аналізу показників додатку 3 до податкової звітності з ПДВ за листопад 2023 року, поданого до податкового органу від 19.12.2023 № 9345475718, встановлено, що суму бюджетного відшкодування ПДВ у розмірі 6 836 257,0 грн. сформовано за рахунок від`ємного значення ПДВ за звітний період серпень 2023 року – 255 603,0 грн., вересень 2023 року – 520 184,0 грн., листопад 2023 року – 6 060 470,0 гривень. Згідно з даними рядка 1 таблиці 1 "Розрахунок суми бюджетного відшкодування" додатку 3 "Розрахунок суми бюджетного відшкодування" до податкової декларації за листопад 2023 року, поданого до податкового органу від 19.12.2023 № 9345475718, ТОВ "ЮГРЕЙН-ТРЕЙД" відображено суму від`ємного значення, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 2001.3 статті 200.1 розділу V Кодексу на момент подання податкової декларації, за вирахуванням суми, зарахованої у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість у розмірі 9 228 220, 0 грн. Згідно з даними рядка 2 таблиці 1 "Розрахунок суми бюджетного відшкодування" додатку 3 "Розрахунок суми бюджетного відшкодування” до податкової декларації за № 19.10.2023 № 927712944 року ТОВ "ЮГРЕЙН-ТРЕЙД" за листопад 2023 року, поданого до податкового органу від 19.12.2023 за № 9345475718 відображено суму, яку фактично сплачено у попередніх та звітному (податкових) періодах постачальникам товарів/ послуг або до Державного бюджету України у розмірі 6 836 257, 00 гривень. Згідно з даними рядка 3 таблиці 1 "Розрахунок суми бюджетного відшкодування" додатку 3 "Розрахунок суми бюджетного відшкодування" до податкової декларації за листопад 2023 року, поданого до податкового органу за від 19.12.2023 року за № 9345475718 року відображено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню у розмірі 6 836 257,00 гривень. Відповідно до даних таблиці 2 "Розшифровка суми податку, фактично сплаченої у попередніх та звітному (податкових) періодах постачальникам товарів/послуг або до Державного бюджету України" додатку 3 "Розрахунок суми бюджетного відшкодування" до податкової декларації за листопад 2023 року ТОВ "ЮГРЕЙН-ТРЕЙД" відображено суму від`ємного значення у розмірі 6 836 257,0 грн., у тому числі сплачено постачальникам товарів/послуг або до Державного бюджету України, отримано послуг від нерезидента на митній території України у сумі 6 836 257,0 грн, із зазначенням періоду у якому виникло від`ємне значення серпень 2023 року – 255 603, 0 грн., вересень 2023 року – 520 184,0 грн., листопад 2023 року – 6 060 470,0 гривень. Перевіркою встановлено, що згідно з даними таблиці 2 додатку 3 до податкової декларації з ПДВ за листопад 2023 року підприємством ТОВ "ЮГРЕЙН-ТРЕЙД" вчинено запис під № 67, яким зазначено Постачальника з індивідуальним податковим номером 400758126555, який належить АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ". На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.
Крім того, відповідач подав апеляційну скаргу на додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.10.2024 року, якій зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо, - є неспівмірним.
На переконання відповідача, представником позивача не наведено обставин та підстав, з якими наведені вище норми зумовлюють можливість відшкодування витрат на правову допомогу.
Позивач не скористався своїм правом та не надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційні скарги відповідача.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що на підставі направлень від 31.01.2024 року № 958, № 959 виданого Головним управлінням ДПС у Харківській області, на підставі наказу №205-п від 16.01.2024 року, пп.191.1.6, п. 191, ст. 191, пп.20.1.4, п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2, п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України посадовими особами контролюючого органу в період з 01.02.2024 року по 07.02.2024 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Югрейн-Трейд".
За результатами перевірки посадовими особами суб`єкта владних повноважень складено акт №5166/20-40-07-05-03/40913776 від 14.02.2024 року "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Югрейн-Трейд" щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за листопад 2023 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету".
Відповідно до висновків викладених в акті №5166/20-40-07-05-03/40913776 від 14.02.2024 року встановлено, що при декларуванні за листопад 2023 року у Декларації від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету встановлено порушення ТОВ "Югрейн-Трейд":
- п. 200.1., п. 200.4, п. 200.7, п. 200.9 ст. 200 Кодексу, Порядок заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 року № 21, внаслідок чого підприємству відмовлено в отриманні заявленої суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на рахунок платника у банку ( р. 20.2.1) згідно з поданою Податковою декларацією з податку на додану вартість на 145 791,00 грн.
На підставі висновків викладених в акті №5166/20-40-07-05-03/40913776 від 14.02.2024 року, посадовими особами контролюючого органу складено податкове повідомлення-рішення №00119270705 від 06.03.2024 р., відповідно до якого, сума на яку відмовлено у бюджетному відшкодуванні з податку на додану вартість складає 145 791,00 грн.
Не погоджуючись із таким рішенням контролюючого органу та вважаючи його таким, що порушує права позивача, ТОВ "Югрейн-Трейд" звернувся за захистом порушеного права до Харківського окружного адміністративного суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що всі платежі були здійснені на рахунки філій АТ "Українська залізниця", в тому числі ПДВ загальною сумою 145791,00 грн. Податкові накладні реєструє головне підприємство АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ", де вказує номер філії.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, визначення компетенції контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.
Згідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно з пп.75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом. Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
Відповідно до п. 78.4 ст. 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
При цьому, згідно з п. 81.1 ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Обов`язковою інформацією, що має міститися у наказі про проведення документальної перевірки, є: дата видачі, найменування контролюючого органу, прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи платника податку, яка перевіряється, мета, вид (документальна планова/позапланова перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені ПК України, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який перевірятиметься.
Згідно з правовою позицією, що висловлена колегією суддів у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 (справа №826/17123/18, провадження №К/9901/25669/19), оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень платник податків може посилатись на порушення порядку проведення такої перевірки (наказу), яким судами, поряд із встановленими в ході перевірки порушеннями податкового та/або іншого законодавства, має бути надана правова оцінка в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.
У постанові від 08.09.2021 у справі №816/228/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що неправомірність дій контролюючого органу при призначенні та проведенні перевірки може бути підставою позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та, відповідно, на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.
Відповідно до пп. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка з підстав, визначених у цьому підпункті, проводиться виключно щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень”.
Відповідно пп.200.11 п. 200 ПК України контролюючий орган має право протягом 60 календарних днів, що настають за граничним строком подання податкової декларації, а в разі якщо така податкова декларація надана після закінчення граничного строку - за днем її фактичного подання, провести документальну перевірку платника податку у порядку, передбаченому підпунктом 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу.
З матеріалів справи вбачається, що ТОВ "Югрейн-Трейд" подано до контролюючого органу податкову декларацію з податку на додану вартість за листопад 2023 року. В додатку №3 до декларації "Розрахунок суми бюджетного відшкодування" у таблиці 2 наведено розшифровку суми податку, фактично сплаченої у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам товарів/послуг або до Державного бюджету України.
В пункті 67 таблиці 2 зазначено, що ТОВ "Югрейн-Трейд" сплачено на рахунок постачальника - АТ Укрзалізниця (ІПН 400758126555) податку на додану вартість за листопад 2023 року на суму 145791,00 грн.
Колегія суддів бере до уваги твердження позивача, що в акті перевірки вказано, що ТОВ "Югрейн-Трейд" не має права на бюджетне відшкодування заявленої суми податку на додану вартість за листопад 2023 року на суму 145791 грн. у зв`язку з тим, що перевіркою не встановлено перерахування грошових коштів на розрахункові рахунки АТ "Українська залізниця".
Щодо господарських взаємовідносин між ТОВ "Югрейн-Трейд" та АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" в частині заявленої суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за листопад 2023 року на суму 145791 грн., колегія суддів зазначає наступне.
Так, господарські операції відображені в наступних податкових накладних: №72 від 21.11.2023р., №197 від 16.11.2023р., №198 від 16.11.2023р., №2694 від 06.11.2023р., №2695 06.11.2023р. та розрахунках коригування до неї від 07.11.2023р., 08.11.2023р., №5262 від 10.11.2023р. та розрахунках коригування до неї від 10.11.2023р., 13.11.2023р., 14.11.2023р., 15.11.2023р., №5263 від 10.11.2023р., №7958 від 15.11.2023р. та розрахунку коригування до неї від 17.11.2023р., №7959 від 15.11.2023р., №9119 від 17.11.2023р. та розрахунку коригування до неї від 17.11.2023р., №9138 від 17.11.2023р. та розрахунку коригування до неї від 17.11.2023р., №10620 від 20.11.2023р. та розрахунках коригування до неї від 20.11.2023р., 21.11.2023р., 22.11.2023р., №11055 від 17.11.2023р. та розрахунку коригування до неї від 22.11.2023р., №12577 від 23.11.2023р. та розрахунку коригування до неї від 23.11.2023р., №13444 від 24.11.2023р. та розрахунках коригування до неї від 24.11.2023р., 25.11.2023р., 26.11.2023р., 27.11.2023р., 28.11.2023р., 29.11.2023р., №16087 від 29.11.2023р., №17356 від 31.10.2023р. та розрахунках коригування до неї від 03.11.2023р, 04.11.2023р., 05.11.2023р.
Загальна сума ПДВ за вказаними податковими накладними склала 145 791,00 грн.
Оплату було здійснено позивачем на користь АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" згідно наступних платіжних інструкцій: №1330 від 24.11.2023р., №1319 від 21.11.2023р., №1318 від 21.11.2023р., №3896 від 06.11.2023р., №3895 від 06.11.2023р., №1289 від 10.11.2023р., №1288 від 10.11.2023р., №3907 від 15.11.2023р., №3908 від 15.11.2023р., №1316 від 20.11.2023р., №1311 від 17.11.2023р., №1326 від 23.11.2023р. №3933 від 24.11.2023р., №3935 від 29.11.2023р., №1255 від 31.10.2023р.
Із змісту платіжної інструкцій №1330 від 24.11.2023р. вбачається, що платіж було здійснено за надані послуги по рахунку №831/481 від 21.11.2023р. на користь ВП "Вагонне депо Основа" регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Укрзалізниця" за вказаними в рахунку реквізитами.
Із змісту платіжних інструкцій №1319 від 21.11.2023р. та 1318 від 21.11.2023р. вбачається, що платіж було здійснено за надані послуги по рахунку №2006/483 від 16.11.2023р. та рахунку №2007/483 від 16.11.2023р. на користь ВП "Вагонне депо Кременчук" регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Укрзалізниця" за вказаними в рахунку реквізитами.
Із змісту платіжних інструкцій, №1289 від 10.11.2023р., №1316 від 20.11.2023р., №1326 від 23.11.2023р., №3933 від 24.11.2023р., №1255 від 31.10.2023р. вбачається, що платежі було здійснено по договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом підписаного 17.03.2020р., на банківський рахунок Філії ЄРЦ АТ Укрзалізниці.
Такий порядок оплати послуг визначений договором, а саме пунктами 4.1 та 15.
Пунктом 4.1 договору передбачено, що розрахунки за договором здійснюються через філію "Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень" акціонерного товариства "Українська залізниця".
Пункт 15 договору містить інформацію про перевізника: АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ", ідентифікаційний код юридичної особи 40075815, індивідуальний податковий номер платника ПДВ 400758126555. Реквізити для перерахування коштів в гривні: поточний рахунок зі спеціальним режимом використання: UА623004650000000260333021667. Отримувач: Філія "Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень" акціонерного товариства "Українська залізниця". Ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 40081279.
Із змісту платіжних інструкцій №3896 від 06.11.2023р., №1288 від 10.11.2023р., №3908 від 15.11.2023р., №1311 від 17.11.2023р., №3935 від 29.11.2023р. вбачається, що платежі було здійснено на рахунок Філії ЄРЦ ЗП АТ Укрзалізниці по договору №ТП/Ліски/7002190.
Пунктом 4.1 договору №ТП/Ліски/7002190 визначено, що розрахунки за договором здійснюються через філію "Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень" АТ Укрзалізниця.
Пункт 14.1 договору №ТП/Ліски/7002190 містить інформацію про виконавця: АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ", ідентифікаційний код юридичної особи 40075815, індивідуальний податковий номер платника ПДВ 400758126555. Реквізити для перерахування коштів в гривні: поточний рахунок зі спеціальним режимом використання UА623004650000000260333021667. Отримувач: Філія "Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень" акціонерного товариства "Українська залізниця". Ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 40081279.
Отже порядок оплати послуг виконавця через зазначену філію передбачено договором.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дійшов вірного висновку, що всі платежі були здійснені на рахунки філій АТ "Українська залізниця", в тому числі ПДВ загальною сумою 145791,00 грн. Податкові накладні реєструє головне підприємство АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ", де вказує номер філії.
Колегія суддів погоджується із твердження позивача, що такий порядок оплати не суперечить суті диспозитивних відносин та приписам чинного законодавства.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 55 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.
Суб`єктами господарювання є: господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.
Як встановлено ч.4 ст.64 Господарського кодексу України, підприємство має право створювати філії, інші відокремлені підрозділи.
Такі відокремлені підрозділи не мають статусу юридичної особи та діють на основі положення про них, затвердженого підприємством.
Підприємства можуть відкривати рахунки в установах банків через свої відокремлені підрозділи відповідно до закону.
Аналогічні положення містяться в ст. 95 Цивільного кодексу України.
Крім того, Податковий кодекс України також не розглядає філію як окремого платника ПДВ (пп. 14.1.139 ст.14 Податкового кодексу України). Втім, головне підприємство може прийняти рішення делегувати філії право складати податкові накладні від імені головного підприємства, про що зазначено в п.7 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 № 1307, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.01.2016 за № 137/28267.
З умов укладених договорів та первинних документів чітко видно, що стороною в наведених вище господарських відносинах є юридична особа - АТ "Українська залізниця" (що підтверджується в акті перевірки), в якості реквізитів для перерахування коштів вказані рахунки філій АТ "Українська залізниця", що за своєю правовою природою є рахунками AТ "Українська залізниця", відкритими в установах банків через філії.
На виконання укладених договорів позивачем були здійснені оплати на рахунки філій АТ "Українська залізниця", які вказані у договорах, про що свідчать платіжні інструкції.
Колегія суддів звертає увагу, що ані відповідачем по справі, ані будь-якими іншими третіми заінтересованими особами договори, за якими здійснювалася поставка, у встановленому законом порядку недійсними не визнавалися.
Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема, у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними .
Аналогічний правовий висновок міститься і в постановах Верховного суду від 27 травня 2021 року у справі № 820/6980/14, Верховного суду від 08 квітня 2021 року у справі № 808/3810/16.
Слід зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 року у справі "Інтерсплав проти України", якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку. Таким чином, ЄСПЛ чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.
Податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця від дотримання його контрагентом податкової дисципліни та правильності ведення ним податкового або бухгалтерського обліку, то у разі підтвердження факту отримання послуг, платник не може відповідати за порушення, допущені виконавцем, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цієї особи.
Таким чином, недотримання всіх вимог стосовно заповнення первинної документації - не тягне за собою наслідок визнання фіктивними господарських операцій, а не взяття до уваги документів, що складені хоча і з помилками в разі фактичного здійснення господарської операції - є протиправним. Тому, виявлення такого недоліку не заслуговує на увагу суду.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірне податкове повідомлення-рішення №00119270705 від 06.03.2024 р. є таким, що не ґрунтуються на приписах закону, а тому підлягає скасуванню.
Щодо доводів апеляційної скарги відповідача на додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.10.2024 року  
Згідно з частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У строк, встановлений законом, представником позивача надано докази, що підтверджують витрати на професійну правничу допомогу.
Частинами 3-5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У пункті 269 Рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
Аналіз наведених правових норм свідчить, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, відноситься до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
Колегією суддів встановлено, що витрати на професійну правничу допомогу підтверджені матеріалами справи.
Положеннями ч. 5 ст. 134 КАС України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477- IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що позов позивача задоволено, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Колегія суддів зазначає, що дана справа згідно положень статей 4, 12, 258, 262 КАС України є справою незначної складності, з невеликим обсягом досліджуваних доказів, яка розглядається судом в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами у справі.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що враховуючи співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката із незначною складністю справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволення у розмірі 15000,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.
Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.09.2024 року та додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.10.2024 року справі № 520/10715/24 відповідають вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для їх скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача. 
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційних скарг, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги Головного управління ДПС у Харківській області - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 26.09.2024 та додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.10.2024  по справі № 520/10715/24 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		З.О. Кононенко 	
Судді	   	О.М. Мінаєва    В.А. Калиновський