справа № 755/4240/24                                                 головуючий у суді І інстанції Хромова О.О.
провадження № 22-ц/824/3313/2025            суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
15 січня 2025 року                                                                                                      м. Київ
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого судді -              Березовенко Р.В., 
суддів:                                     Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І., 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Столичний комфорт»  поданою представником - адвокатом Безсмертним Олександром Олексійовичем на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 вересня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Столичний комфорт» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
В С Т А Н О В И В:
У березні 2024 року представник ТОВ «Столичний комфорт» - адвокат Безсмертний Олександр Олексійович звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просив:
стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь товариства заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в сумі 25 775,70 грн, з яких сума боргу за спожиті житлово-комунальні послуги - 17 779,32 грн, 1 332,59 грн - 3 % річних, 6 663,79 грн - збитки від інфляції, а також судові витрати на оплату судового збору у розмірі 3 028,00 грн та на професійну правову допомогу у розмірі 22 000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 .
ТОВ «Столичний комфорт» є експлуатуючою організацією, яка здійснює обслуговування будинку АДРЕСА_2 на підставі договору на утримання та технічне експлуатаційне обслуговування житлового будинку та Акту приймання-передачі житлового будинку для утримання та експлуатаційного обслуговування, Угоди Б133 про надання приміщення для виконання ремонтно-оздоблювальних робіт у житловому будинку. Послуги з утримання будинку та прибудинкової території надаються позивачем якісно та регулярно.
Відповідач користувався житлово-комунальними послугами, наданими позивачем, однак кошти за користування не сплачує, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, розмір якої за період з 03 серпня 2021 року по 31 грудня 2023 року становить 17 779,32 грн.
Крім того, у зв`язку з виниклою заборгованістю, позивач просить в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України стягнути з відповідача збитки від інфляції - 6 663,79 грн та 3 % річних - 1 332,59 грн.
Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 вересня 2024 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Столичний комфорт» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території в сумі 4 096,65 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 61,67 грн, 3 % річних у розмірі 34,82 грн, що разом складає 4 193,14 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Столичний комфорт» судовий збір в розмірі 492,98 грн. У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, представник ТОВ «Столичний комфорт» - адвокат Безсмертний Олександр Олексійович, 15 жовтня 2024 року подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 вересня 2024 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Обґрунтовуючи вимоги та доводи апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції правильно встановив, що ОСОБА_1 є споживачем комунальних послуг у розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги», без укладеного з позивачем договору, а  тому не звільняється від обов`язку оплати послуг у повному обсязі.
На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30 травня 2023 року №544 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 05 червня 2019 року №483», позивач 31 травня 2023 року видав наказ №17/2 «Про встановлення тарифів, у зв`язку з підвищенням вартості електроенергії». Наказом встановлено, що з 01 червня 2023 року тариф на послуги з утримання будинків та прибудинкової території складає 9,30 грн/кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 . Тобто, з урахуванням площі квартири відповідача щомісячний внесок за послуги з утримання будинків та прибудинкової території становить 819,33 грн.
Попередній тариф на оплату житлово-комунальних послуг встановлено пунктом 1.2. Угоди №Б-133 про надання приміщення для виконання ремонтно-оздоблюваних робіт у житловому будинку АДРЕСА_2 , яка  укладена з Відповідачем в 2021 році. На підставі цієї угоди відповідач зобов`язався відшкодувати в повному об`ємі позивачу витрати за технічно-санітарне обслуговування вказаного будинку із розрахунку витрат на 1 кв.м. загальної площі квартири відповідно до Додатка 1 даної Угоди, витрати за електро-, тепло-, водопостачання та водовідведення, та здійснення контрольно-пропускного режиму.
Додатком 1 до Угоди передбачено, що загальна вартість за послугу з управління багатоквартирного будинку по АДРЕСА_2 з 2021 по червень 2023 року відповідно складала 8,48 грн за кв.м.
Відповідно до розгорнутої оборотно-сальдової відомості по рахунку за період з серпня 2021 року по січень 2024 року, відповідачу нараховувалась компенсація послуг охорони у серпні 2021 року - 163,71 грн, а з вересня 2021 року по січень 2024 року - 175,00 грн, що підтверджується Наказом №8/2 від 25 серпня 2024 року, який долучено до апеляційної скарги.
Тому твердження суду першої інстанції про те, що відомостей про встановлені тарифи до 01 червня 2023 та після 31 травня 2023 року не надано є безпідставними, необґрунтованими і такими, що не знайшли свого підтвердження.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Столичний комфорт» поданою представником - адвокатом Безсмертним Олександром Олексійовичем на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 вересня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Столичний комфорт» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвала про відкриття апеляційного провадження разом з апеляційною скаргою була надіслана за адресою реєстрації ОСОБА_1 , однак за даними трекінгу поштових відправлень АТ «Укрпошта» рекомендоване поштове повідомлення повернулося на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до вимог ст. ст. 130, 131 ЦПК України вважається належним повідомленням.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 грудня 2024 року призначено розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно вимог ст. 369 ЦПК України  апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій  публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).
Оскільки дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між ТОВ «СІА» та ТОВ «Столичний комфорт» у 2021 році укладено договір про утримання та технічне експлуатаційне обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 (поштова адреса), 5 черга: житловий будинок АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 ) (будівельна адреса) в складі будівництва житлово-громадської забудови з об`єктами соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури по АДРЕСА_5 , відповідно до умов якого замовник передав, а ТОВ «Столичний комфорт» прийняв для утримання та експлуатаційного обслуговування житлові будинки з прибудинковими територіями та усіма внутрішньо будинковими мережами та внутрішньомайданчикових мереж теплопостачання, внутрішньомайданчикової зливної каналізації, газопроводу-вводу середнього тиску (підземна частина), вводів водопроводу у складі Житлового комплексу (будинку), що розташований за адресою: АДРЕСА_2 (5 черга житловий будинок АДРЕСА_3 та 10) в складі будівництва житлово-господарської забудови з об`єктами соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури по АДРЕСА_5 , згідно Актів приймання - передачі. Загальні відомості про житлові будинки зазначаються у відповідних Актах приймання-передачі (пункт 1.1 Договору). Мета договору - забезпечення кваліфікованого утримання, поточного ремонту та технічного експлуатаційного обслуговування житлових будинків, їх інженерного обладнання, внутрішньо будинкових систем, мереж теплопостачання, внутрішньо майданчикової зливної каналізації, газопроводу-вводу середнього тиску (підземна частина), вводів водопроводу, належного санітарного стану їх прибудинкових територій, організація оплати наданих житлово-комунальних послуг Споживачами (пункт 1.2 Договору).
Відповідно до п. 2.4 Договору, Виконавець має право, зокрема, самостійно та на власний розсуд укладати договори з відповідними спеціалізованими організаціями по наданню комунальних послуг та послуг по санітарно - технічному утриманню Житлового комплексу та прибудинкової території.
Також між ТОВ «СІА» та ТОВ «Столичний комфорт» у 2021 році підписано Акт приймання-передачі житлового будинку для утримання та експлуатаційного обслуговування за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 09 лютого 2024 року №365203394, право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_6 , зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу майнових прав серії 23224/Б133-5-ГЗ від 15 липня 2020 року, Договору від 25 серпня 2021 року про відступлення прав вимоги до договору купівлі-продажу майнових прав серії 23224/Б133-5-ГЗ від 15 липня 2020 року, Додаткової угоди до купівлі-продажу майнових прав серії 23224/Б133-5-ГЗ від 15 липня 2020 року, Акту передання-приймання майнових прав на квартиру №Б133 від 31 серпня 2022 року, Акту передання-приймання квартири №Б 133 від 31 серпня 2022 року, Витягу з переліку інвесторів від 30 серпня 2022 року. Дата та час державної реєстрації - 02 вересня 2022 року.
Отже, ОСОБА_1 є споживачем комунальних послуг у розумінні Закону України «Про комунальні послуги», без укладеного з позивачем договору, а тому не звільняється від обов`язку оплати послуг у повному обсязі.
ОСОБА_1 не надав суду доказів того, що послуги з утримання будинків та прибудинкових територій за вказаною адресою надавала інша юридична особа, або що такі послуги не надавалися взагалі.
При цьому, відповідач не звертався до ТОВ «Столичний комфорт», як до надавача комунальних послуг, із заявами (повідомленнями) про непроживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_6 , про бажання припинити отримання послуг (як повністю так і на певний період) тощо.
Також протягом спірного періоду відповідач, споживаючи комунальні послуги, не надсилав позивачу жодних скарг чи претензій (передбачених пунктами 45-52 Правил надання послуги з управління багатоквартирним будинком та Типового договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 вересня 2018 року №712, та статтею 27, 28 Закону України «Про житлово-комунальні послуги») щодо наявності послуг, якості чи кількості їх надання. Це свідчить про те, що позивач надавав відповідачу житлово-комунальні послуги належним чином, а саме: якісно, своєчасно та у повному обсязі.
При цьому, 03 листопада 2021 року між ТОВ «Столичний комфорт» та ОСОБА_1 підписано угоду № Б-133 про надання приміщення для виконання ремонтно-оздоблювальних робіт у житловому будинку АДРЕСА_2 .
Згідно розрахунку суми боргу, наданого позивачем, станом на 09 лютого 2024 року утворилась заборгованість у розмірі 17 7793,32 грн, про що свідчить довідка про наявність/відсутність заборгованості по сплаті за надані житлово-комунальні послуги від 29 лютого 2024 року.
До матеріалів справи також долучено Акт звірки взаємних розрахунків за період з 01 січня 2021 року по 09 лютого 2024 року між ТОВ «Столичний комфорт» та ОСОБА_1 за договором від 03 серпня 2021 року 6Д-Б-133, згідно якого заборгованість ОСОБА_1 становить 2 975,00 грн, а також Акт звірки взаємних розрахунків за період з 01 січня 2021 року по 09 лютого 2024 року між ТОВ «Столичний комфорт» та ОСОБА_1 за договором від 03 серпня 2021 року 6Д-Б-133, згідно якого заборгованість ОСОБА_1 становить 14 804,32 грн.
З наказу від 31 травня 2023 року №17/2 «Про встановлення тарифів, у зв`язку із підвищенням вартості електроенергії» встановлено, що з 01 червня 2023 року тариф на послуги з утримання будинків та прибудинкової території складає 9,30 грн/кв. м за адресою: АДРЕСА_2 . Тобто, з урахуванням площі квартири АДРЕСА_1 , що належить відповідачеві, щомісячний внесок за послуги з утримання будинків та прибудинкової території становить 819,33 грн.
Однак, з Акту звірки взаємних розрахунків за період з 01 січня 2021 року по 09 лютого 2024 року між ТОВ «Столичний комфорт» та ОСОБА_1 за договором від 03 серпня 2021 року 6Д-Б-133 вбачається, що за листопад 2023 року нараховано заборгованість у розмірі 941,79 грн, а за грудень 2023 року - у розмірі 1 081,87 грн, та січень 2024 року - у розмірі 1 095,96 грн. В період з 03 серпня 2021 року по 31 січня 2024 року позивачем щомісячно нараховувалася заборгованість у розмірі 175,00 грн (за серпень 2021 року - 163,71 грн).
Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що позивачем не надано відомостей про встановлені тарифи до 01 червня 2023 року та після 31 жовтня 2023 року. З долучених до матеріалів справи документів не можливо встановити, виходячи з якої ціни (тарифу) на житлово-комунальні послуги позивачем розраховується заборгованість, окрім періоду з 01 червня 2023 року по 31 жовтня 2023 року. Також, не надано доказів на підтвердження обсягу наданих комунальних послуг, крім того, позивачем не долучено до матеріалів справи договори, укладені з підрядними організаціями, які за законом мають надавати певний вид комунальних послуг, інформації про підстави нарахування щомісячної плати, назву відповідної послуги та тарифу, за яким здійснювалося нарахування, позивачем не наведено. За встановлених обставин суд вважав доведеними та обґрунтованими позовні вимоги виключно в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Столичний комфорт» заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з послуги з утримання будинків та прибудинкової території за період з 01 червня 2023 року по 31 жовтня 2023 року у розмірі 4 096,65 грн, що розраховані згідно затвердженого тарифу. Також в межах задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості, суд на підставі ст. 625 ЦК України стягнув з ОСОБА_1 інфляційні втрати в розмірі 61,67 грн та 3 % річних у розмірі 34,82 грн, що нараховані на заборгованість за період з 01 червня 2023 року по 31 жовтня 2023 року.
Колегія суддів, перевіривши оскаржуване рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
За приписами статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 360 ЦК України визначено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Отже, ОСОБА_1 як власник квартири за адресою: АДРЕСА_6 , має обов`язок зі сплати спожитих за цією адресою житлово-комунальних послуг.
Відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг регулюються Житловим кодексом УРСР, Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2019 року №690.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; споживач житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Згідно зі статтями 67, 68 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами, і має вноситися споживачами послуг своєчасно.
Згідно зі статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
На підставі пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Стаття 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлює, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону. Споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону. При цьому виконавці комунальних послуг забезпечують деталізацію інформації щодо складових плати у рахунках споживачів.
Відповідно до статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування. Якщо управитель визначений органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах, ціна послуги з управління багатоквартирним будинком визначається на рівні ціни, запропонованої в конкурсній пропозиції переможцем конкурсу. Така ціна протягом строку дії договору управління може змінюватися виключно за погодженням сторін з підстав та в порядку, визначених таким договором.
Ціна послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком з розрахунку на один квадратний метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення, якщо інше не визначено договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, та включає: 1) витрати на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку відповідно до кошторису витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, крім витрат на обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги, у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем; 2) винагороду управителю, яка визначається за згодою сторін.
Кошторис витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території є невід`ємною частиною договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком.
Кошторис витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території враховує обов`язковий перелік робіт (послуг), який затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, а також періодичність виконання (надання) робіт (послуг) з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території.
Управитель у порядку та з періодичністю, визначеними договором, та/або на вимогу споживача зобов`язаний інформувати споживача про фактичні витрати та виконані (надані) роботи (послуги) з утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території.
Інформування споживачів про намір зміни цін/тарифів на комунальні послуги з обґрунтуванням такої необхідності здійснюється виконавцями відповідних послуг в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.
У разі прийняття уповноваженим органом рішення про зміну цін/тарифів на комунальні послуги виконавець у строк, що не перевищує 15 днів з дати введення їх у дію, повідомляє про це споживачам з посиланням на рішення відповідних органів.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Звертаючись до суду з позовом ТОВ «Столичний комфорт» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за надані житлово-комунальні послуги за період з 03 серпня 2021 року по 31 грудня 2023 року у сумі 17 779,32 грн, а також інфляційні збитки та 3% річних нараховані на цю суму.
На підтвердження позовних вимог в частині встановлення тарифів на оплату житлово-комунальних послуг позивач надав до суду першої інстанції наказ від 31 травня 2023 року №17/2, яким встановлено тарифи, у зв`язку із підвищенням вартості електроенергії з 01 червня 2023 року у розмірі 9,30 грн/ кв.м. та 395,78 грн/ машиномісце.
Відомостей про встановлені тарифи з 03 серпня 2021 року по 31 травня 2023 року до суду першої інстанції не надано.
Статтею 83 ЦПК України встановлено, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 3 цієї статті передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина друга статті 367 ЦПК України).
До апеляційної скарги ТОВ «Столичний комфорт» долучило Додаток №1 до Угоди №Б-133 про надання приміщення для виконання ремонтно-оздоблювальних робіт у житловому будинку, у якому наведено розрахунок ціни та послугу з управління багатоквартирним будинком та перелік складових; акт приймання-передачі лічильників; копію наказу від 25 серпня 2021 року №8/2 «Про встановлення тарифу з компенсації вартості послуги з контрольно-пропускного режиму» та оборотно-сальдову відомість. Проте, такі докази разом з позовною заявою позивачем не подавалися, як і заяви/клопотання про неможливість надання таких доказів з об`єктивних обставин.
Колегія суддів звертає увагу, що єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом апеляційної інстанції доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи (у цьому випадку - позивача).
Відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Долучаючи до апеляційної скарги нові докази апелянт не вказав причин неподання їх до суду першої інстанції та не надав доказів поважності причин неможливості їх подання до суду першої інстанції, клопотань про поновлення строку на їх подання не заявив, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для прийняття та дослідження поданих скаржником нових доказів під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції.
Аналогічний висновок відповідає позиції Верховного Суду у постанові від 20 жовтня 2020 року у справі №756/671/19.
Що стосується доводів апелянта у частині долучення до позову Актів звірки, як належних доказів щодо наявності боргу та його розміру  між позивачем та відповідачем, то апеляційний суд їх розцінює критично і до уваги не приймає, оскільки зі змісту вказаних актів вбачається, що вони підписані лише позивачем, підпис боржника в них відсутній. За вказаних обставин такі докази не можуть бути належними, допустимими та достовірними, які підтверджують визнання та погодження нарахування та розміру заборгованості відповідачем за період з 03 серпня 2021 року по 01 червня 2023 року та за період з 31 жовтня 2023 року по 31 грудня 2023 року.
Отже, за встановлених обставин апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та не спростовують висновків суду викладених у рішенні щодо часткової обґрунтованості та доведеності позовних вимог.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення про часткове задоволення позовних вимог, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року №63566/00, § 23). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення по суті позовних вимог.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому рішення суду відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.
Оскільки суд залишає без задоволення апеляційну скаргу ТОВ «Столичний комфорт», розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України за розгляд справи апеляційним судом не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю  «Столичний комфорт» подану представником - адвокатом Безсмертним Олександром Олексійовичем - залишити без задоволення.
Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 вересня 2024 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий:                                                                                    Р.В. Березовенко
 
Судді:                                                                                                 О.Ф. Лапчевська
 
         Г.І. Мостова