ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 січня 2025 р. 	Справа № 440/14754/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Спаскіна О.А. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.11.2023, головуючий суддя І інстанції: О.О. Кукоба, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039, по справі № 440/14754/23
за позовом     ОСОБА_1  
до    Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області  
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі – відповідач, ГУ ПФУ в Полтавській області, апелянт), в якій просив:
- визнати протиправними дії відповідача щодо перерахунку його довічного грошового утримання у розмірі 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді;
- зобов`язати відповідача перерахувати та виплатити судді у відставці ОСОБА_1 з 19.02.2020 щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням фактично отриманих сум) у розмірі 80% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області від 28.02.2020 №02/894/2020.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30.11.2023 позов задоволено частково.
Зобов`язано відповідача зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , який дає право на обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половину строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах тривалістю 01 рік 11 місяців 00 днів, а також здійснити з 27.03.2023 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1  з урахуванням 54% суддівської винагороди, зазначеної у довідці Територіального управління Державної судової адміністрації у Полтавській області від 28.02.2020 №02/894/2020, й провести виплати з урахуванням фактично сплачених сум.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ в Полтавській області подало апеляційну скаргу, в якій просило суд рішення скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначило, що положеннями ст. 142 Закону №1402-VІІІ передбачено, що місячне довічне грошове утримання судді у відставці виплачується в розмірі 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.  За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2% грошового утримання судді.
За матеріалами пенсійної справи тривалість стажу роботи на посаді судді ОСОБА_1 становить 20 років 11 місяців 04 дні.
Апелянт вважає, що довічне грошове утримання судді у відставці вірно обчислено в розмірі 50% від суми суддівської винагороди на підставі довідки ТУ ДСА в Полтавській області від 28.02.2022 №02/894/2020. 
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позову. Ухвалити нове рішення, яким зобов`язати ГУ ПФУ в Полтавській області перерахувати та виплатити йому щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 80% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області від 28.02.2020 №2/894/2020. 
В обґрунтування зазначив, що відповідно до п. 34 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VІІІ, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Посилаючись на рішення Конституційного суду України від 18.02.2020 №2-р/2020, вважає що з 19.02.2020 у нього виникло право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону №1402-УІІІ.
Відповідно до положень ч.1 ст. 308 , п.3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі – КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах  доводів та вимог апеляційної скарги.
Позивачем апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції по даній справі не подавалася.
Колегія суддів вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши обґрунтування  відзиву на апеляційну скаргу, докази, що стосуються фактів, на які відповідач посилається в апеляційній скарзі, позивач у відзиві на апеляційну скаргу, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
          Судом першої інстанції встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.
ОСОБА_1 є суддею у відставці та отримує щомісячне довічне грошове утримання.
28.02.2020 Територіальним управлінням Державної судової адміністрації в Полтавській області на підставі рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020 видано ОСОБА_1 довідку №02/894/2020 про суддівську винагороду станом на 18.02.2020 для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (а.с. 52).
За результатами розгляду звернення ОСОБА_1 про перерахунок  щомісячного  довічного грошового утримання на підставі вище зазначеної довідки, пенсійним органом було відмовлено у перерахунку через відсутність в чинному законодавстві правових норм, щодо проведення такого перерахунку,  у зв`язку з рішенням Конституційного суду України від 18.02.2050 №2-р/2020.
16.09.2020 рішенням Полтавського окружного адміністративного суду у справі №440/4419/20, що набрало законної сили 02.11.2020,  визнано протиправним та скасовано рішення відділу з питань перерахунків пенсій №15 управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ в Полтавській області від 04 березня 2020 року № 4 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації Полтавської області № 02/894/2020 від 28.02.2020.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації Полтавської області від 28.02.2020 №02/894/2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020 (а.с. 48-51).
16.12.2020, на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.09.2020 у справі №440/4419/20, ГУ ПФУ в Полтавській області проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 19.02.2020 з розрахунку 50% суддівської винагороди (а.с. 53).
08.05.2023  позивач звернувся до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою, у якій просив здійснити йому перерахунок щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 80% від суддівської винагороди, визначеної у довідці Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області від 28.02.2020 №02/894/2020.
09.06.2023 листом відповідач повідомив про правомірність обчислення щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 у розмірі 50% суддівської винагороди виходячи з положень статті 142 Закону №1402-VIII (а.с. 18).
Не погодившись з перерахунком щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 50% від суми суддівської винагороди, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи частково  позовні вимоги суд першої інстанції, з урахуванням практики Верховного Суду, виходив з того, що при визначенні відсоткового значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, при обчисленні щомісячного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 необхідно враховувати розмір, встановлений частиною 3 статті 142 Закону №1402-УІІІ, а саме 50% зі збільшенням на 2% за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років. Для обчислення позивачу щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 80% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді із застосуванням положень Закону №2453-УІ ( який втратив чинність) відсутні правові підстави. 
З метою правильного визначення відсоткового розміру щомісячного довічного  грошового утримання позивача та обираючи належний спосіб захисту порушеного права, суд  прийшов до висновку, що  підлягає зарахуванню до стажу роботи позивача, який  враховується для обчислення щомісячного грошового утримання, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах тривалістю 1 рік 11 місяців 00 днів та як наслідок наявність права на обчислення щомісячного  довічного грошового  утримання судді у відставці виходячи з 54% суддівської винагороди, зазначеної у довідці ТУ ДСА в Полтавській обл. від 28.02.2020 №02/894/2020.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає.
З урахуванням положень ч.1 ст. 308 КАС України, рішення суду першої інстанції переглянуто в межах доводів апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII (далі – Закон №1402-VIII) від 02.06.2016 визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 142 Закону №1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.
Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого ч. 1 цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого ч. 1 цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Частинами 3, 4 статті 142 Закону №1402-VIII встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Так, до 18.02.2020 в Законі №1402-VIII діяла норма пункту 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень, відповідно до якої право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя йде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів". За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
Рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2020 від 18.02.2020 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень пунктів 4, 7, 8, 9, 11, 13, 14, 17, 20, 22, 23, 25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII, пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень визнаний неконституційним.
Конституційний Суд України зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.
Відповідно до ст. 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.
Враховуючи вище зазначені правові норми, колегія суддів  зазначає, що з 19.02.2020 у законодавстві відсутні норми, які окремо регулюють питання суддівської винагороди та щомісячного грошового утримання судді у відставці, для суддів, які не пройшли кваліфікаційного оцінювання відповідно до вимог Закону №1402-VIII.
З огляду на наведене вище слідує, що на позивача розповсюджуються загальні правила нарахування щомісячного грошового утримання судді у відставці, які передбачені ст.142 Закону №1402-VIII.
Спірним питанням  по даній справі є правомірність дій відповідача щодо зменшення  відсоткового розміру щомісячного грошового утримання судді у відставці під час перерахунку згідно довідки ТУ ДСА в Полтавській обл. від 28.02.2020 №02/894/2020..
Надаючи правову оцінку правильності розрахунку пенсійним органом стажу судді у відставці при здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 на підставі вище зазначеної довідки з 19.02.2020 та відповідним висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 137 Закону №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена ВРП, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Вищий антикорупційний суд" від 12.07.2018 №2509-VIII ст. 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" доповнено частиною другою, згідно з якою до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді. Закон не зазначає, що ця робота має обов`язково передувати призначенню на посаді судді.
При цьому абзацом 4 пункту 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України №1402-VIII визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Пунктом 11 Перехідних положень Закону №2453-VI (в редакції чинній до 28.03.2015) визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.
До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15.12.1992 № 2862-ХІІ "Про статус суддів" (введений в дію з 10.02.1993).
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону Української Радянської Соціалістичної Республіки від 05.06.1981 №2023-X "Про вибори районних (міських) народних судів Української РСР" (який був чинним на час обрання позивача на посаду судді) було визначено, що народним суддею і народним засідателем районного (міського) народного суду може бути обраний кожний громадянин Української РСР, який досяг на день виборів 25 років.
Отже, на час обрання позивача на посаду судді законом не вимагався мінімальний стаж роботи в галузі права для набуття права для обрання на посаду судді на дату такого обрання (призначення).
Відповідно до ст.1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів", чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-VI було передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарного періоду проходження строкової військової служби.
Як вбачається з матеріалів даної справи, позивач з 01.09.1985 по 30.06.1989 навчався за денною формою у Харківському юридичному інституті (а.с.46). Суддею Пирятинського районного суду Полтавської області працював з 15.07.1992 по 07.04.2009.
Враховуючи  положення вище зазначених правових норм та обставини справи, колегія суддів  погоджується з висновком суду першої, що позивач має право на врахування при обчисленні його стажу, що дає право на відставку судді та обчислення щомісячного довічного грошового утримання, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах тривалістю 01 рік 11 місяців 00 днів.
Тобто, стаж роботи позивача на посаді судді в загальному розмірі складає 22 роки 10 місяців 04 дні., що дає право на перерахунок  щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України у Полтавській області від 28.02.2020 №02/894/2020 в розмірі 54 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50 відсотків за 20 років + (2%х2 роки, оскільки за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді).
Дані висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду викладену у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 по справі № 235/7316/16-а.
Доводи апеляційної скарги, що збільшення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці можливе  за кожний повний рік роботи  лише на посаді судді колегія суддів вважає необґрунтованими з урахуванням вище зазначених правових норм та практики Верховного Суду.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає правомірними висновки суду, що  належним способом захисту порушеного права позивача,  є зобов`язання ГУ ПФУ в Полтавській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , який дає право на обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половину строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах тривалістю 01 рік 11 місяців 00 днів, а також здійснити з 27.03.2023 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з урахуванням 54% суддівської винагороди, зазначеної у довідці ТУ ДСА у Полтавській області від 28.02.2020 №02/894/2020, й провести виплати з урахуванням фактично сплачених сум.
Незгода позивача з рішенням суду першої інстанції по даній справі, в частині відмови в задоволенні позовних вимог, яка зазначена  у відзиві на апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Полтавській обл., судом апеляційної інстанції не розглядається, оскільки позивач не оскаржив рішення в порядку передбаченому КАС України.
Посилання позивача на  позбавлення його можливості оскаржити в апеляційному порядку рішення Полтавського окружного адміністративного суду від  30.11.2023 по цій справі через неотримання  копії рішення, колегія суддів вважає такими, що не є підставою для перегляду  зазначеного рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог. Доказів звернення  з апеляційною скаргою та подання клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження з поважних причин позивачем  не надано.
Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення “Серявін та інші проти України”) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі “Серявін та інші проти України”(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний  з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6  Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність необхідності  надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
На підставі вище викладеного колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 242, 243, 310, 315, 316, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року по справі № 440/14754/23 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    О.А. Спаскін