У х в а л а
13 березня 2025 року
м. Київ
Справа № 393/283/24
Провадження № 61-1738ск25
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження
за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес» (далі - скаржник), інтереси якого представляє адвокат Науменко Іван Федорович (далі - адвокат),
на ухвалу Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 14 жовтня 2024 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 17 січня 2025 року 
за заявою скаржника про компенсацію судових витрат, пов`язаних із розглядом справи за позовом ОСОБА_1 (далі - позивачка) до скаржника про розірвання договору оренди землі, припинення права оренди та стягнення заборгованості за договором і
в с т а н о в и в :
1.           23 вересня 2024 року Новгородківський районний суд Кіровоградської області постановив ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду. Мотивував тим, що позивачка та її представник повторно не з`явилися на судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце його проведення; заяв про розгляд справи за їхньої відсутності не подали, причини неявки не повідомили. 
2.           8 жовтня 2024 року скаржник звернувся до того суду із заявою, у якій просив на підставі частини п`ятої статті 142 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) стягнути з позивачки 25 600,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
3.           14 жовтня 2024 року Новгородківський районний суд Кіровоградської області постановив ухвалу, згідно з якою відмовив в задоволенні заяви скаржника.
4.           17 січня 2025 року Кропивницький апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою залишив без змін ухвалу суду першої інстанції.
5.           11 лютого 2025 року адвокат в інтересах скаржника сформував у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 4472/0/220-25 від 12 лютого 2025 року), у якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції від 14 жовтня 2024 року та постанову апеляційного суду від 17 січня 2025 року й ухвалити нове судове рішення про стягнення з позивачки на користь скаржника 25 600,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
6.           Верховний Суд вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.
6.1.       Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).
6.2.       У разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача (частина п`ята статті 142 ЦПК України).
6.3.       Ухвала суду першої інстанції стосовно компенсації витрат відповідача, пов`язаних із розглядом справи (зокрема витрат на професійну правничу допомогу), внаслідок необґрунтованих дій позивача є ухвалою щодо визначення розміру судових витрат.
6.4.       В ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з державного бюджету (частина третя статті 257 ЦПК України).
6.5.       Відповідно до частини шостої статті 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього кодексу.
6.6.       Отже, питання про розподіл судових витрат суд може вирішити як в ухвалі про залишення позову без розгляду, так і в ухвалі про такий розподіл, зокрема про компенсацію витрат відповідача на професійну правничу допомогу.
6.7.       Окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо визначення розміру судових витрат (пункт 13 частини першої статті 353 ЦПК України).
6.8.       Скаржник оскаржив в апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції про відмову у задоволенні його заяви про стягнення з позивачки витрат на професійну правничу допомогу, а суд апеляційної інстанції залишив вказану ухвалу без змін. Ці судові рішення скаржник оскаржив до Верховного Суду.
6.9.       За змістом пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України та пункту 9 частини третьої статті 2 ЦПК України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.
6.10.    Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).
6.11.    Ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу (частина перша статті 406 ЦПК України).
6.12.    Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку (пункт 2 частини першої статті 389 ЦПК України).
6.13.    Скаржник подав касаційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, яку залишив без змін апеляційний суд, щодо визначення розміру судових витрат. Пункт 2 частини першої статті 389 ЦПК України визначив виключний перелік ухвал суду першої інстанції, які у касаційному порядку можна оскаржити окремо від рішення суду після їхнього перегляду в апеляційному порядку. Ухвала суду першої інстанції щодо визначення розміру судових витрат у цьому переліку відсутня. Тому немає гарантованого права касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції за результатами перегляду такої ухвали в апеляційному порядку. З огляду на те, що скаржник подав касаційну скаргу на судові рішення, касаційне оскарження яких не передбачене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити (див. ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 477/1315/20 (пункти 15-26)).
7.           Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).
7.1.       Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.
7.2.       Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).
7.3.       «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).
7.4.       Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету, і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 року у справі«Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).
7.5.       Скаржник отримав доступ до судів першої й апеляційної інстанцій, зокрема мав можливість навести аргументи на користь заяви про компенсацію його витрат, пов`язаних із розглядом справи. Право касаційного оскарження згідно з процесуальним законом обмежене. Це обмеження спрямоване на забезпечення виконання Верховним Судом завдання із забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені таким законом (частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зазначена мета є легітимною. 
7.6.       Скаржник подав касаційну скаргу на судові рішення, які не можна оскаржити у касаційному порядку. За таких умов обмеження на подання скаржником касаційної скарги є пропорційними вказаній легітимній меті та не порушують сутність його права на доступ до суду.
Керуючись статтями 260, 261, 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
у х в а л и в :
1.     Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес» на ухвалу Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 14 жовтня 2024 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 17 січня 2025 року за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес» про компенсацію судових витрат, пов`язаних із розглядом справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес» про розірвання договору оренди землі, припинення права оренди та стягнення заборгованості за договором.
2.     Копію ухвали надіслати особі, яка подала цю скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Судді 	 	Д. А. Гудима	
 	 	Є. В. Краснощоков	
 	 	П. І. Пархоменко