ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
30 січня 2025 року           справа №200/5214/24 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Геращенко І.В., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2024 року у справі № 200/5214/24 (головуючий І інстанції  Зінченко О.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                              У С Т А Н О В И В:       

29 липня 2024 року ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулась до суду з позовом  до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі-відповідач), в якій просив суд: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо припинення нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 липня 2023 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії з 01 липня 2023 року.
В обґрунтування позовних вимог позивачкою зазначено, що відповідачем протиправно припинено нарахування пенсії з 01.07.2023. Рішення про призупинення відповідачем пенсії не приймалось. На підставі заяви від 13.04.2024 рішенням про встановлення особи від 06.06.2024 № 181892 Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області встановлено особу ОСОБА_1 . Незважаючи на це, відповідачем прийнято рішення про відмову в поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 від 11.07.2024. Вважаючи такі дії відповідача щодо припинення нарахування та виплати пенсії протиправними, позивачка звернулась до суду із даним позовом.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2024 року у справі № 200/5214/24 позов задоволено, внаслідок чого визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо припинення пенсійних виплат ОСОБА_1 з 01.07.2023. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 11.07.2024 про відмову в поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.07.2023, з виплатою виниклої заборгованості.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.      
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що листом відділу опрацювання документації №2 управління з питань виплат Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 10.05.2023 №2000-0502-9/60470, який направлено на адресу, зазначену у пенсійній справі як місце проживання, ОСОБА_1 було запропоновано звернутись з відповідною заявою та надати необхідні документи для подовження виплати пенсії через банківську установу. 
Оскільки ОСОБА_1 не надала до органу Пенсійного фонду України відповідної заяви, з 01.07.2023 виплату пенсії призупинено. Нарахування пенсії з 01.07.2023 по теперішній час не проводилось.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.    
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.     
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивачка, ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Позивачка перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058 “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі — Закон 1058). Має статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою ВПО № 6330-5000422332 від 10.01.2022, копія якої наявна в матеріалах справи.
Починаючи з 01.07.2023 виплату пенсії позивачці призупинено.
З метою поновлення виплати пенсії позивачка 13.04.2024 надала заяву про проведення ідентифікації за допомогою відеоконференцзв`язку.
За результатами проведеного 21.05.2024 відеоконференцзв`язку Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області прийнято рішення № 181892 від 06.06.2024 про встановлення особи позивачки.
Представник позивачки звернувся із запитом про надання копії рішення про призупинення пенсійних виплат ОСОБА_1 з 01.07.2023 та копії рішення про відмову у поновленні пенсійних виплат ОСОБА_1 .
Листом від 08.07.2024 № 2000-0202-8/124272 відповідач повідомив, що у травні 2023 року на виконання вимог п. 16 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999р. №1596, до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області надійшла інформація з АТ “Ощадбанк” та списки одержувачів пенсій, на рахунки яких було зарахування цільових коштів у період останніх 12 місяців, але не виконувалось одержання коштів протягом останніх 12 місяців, або одержання виконувалось за довіреністю, в яких значиться прізвище ОСОБА_1 .
Листом відділу опрацювання документації №2 управління з питань виплат Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 10.05.2023 №2000-0502-9/60470, який направлено на адресу, зазначену у пенсійній справі як місце проживання, ОСОБА_1 було запропоновано звернутись з відповідною заявою та надати необхідні документи для подовження виплати пенсії через банківську установу.
Оскільки ОСОБА_1 не надала до органу Пенсійного фонду України відповідної заяви, з 01.07.2023 виплату пенсії призупинено. Нарахування пенсії з 01.07.2023 по теперішній час не проводилось.
На підставі заяви від 13.04.2024 рішенням про встановлення особи від 06.06.2024 №181892 головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області встановлено особу ОСОБА_1 .
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято рішення від 11.07.2024 про відмову в поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 у зв`язку із ненаданням особисто одержувачем пенсії заяви про поновлення виплати пенсії до територіального органу Пенсійного фонду України. 
Копія зазначеного рішення наявна в матеріалах справи.
Вважаючи свої права порушеними, позивачка звернулась до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України “Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб”, відповідно до преамбули якого цей Закон відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.
Відповідно до ст.7 Закону України “Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб” для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Статтею 8 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Частиною 3 ст. 4 вказаного Закону визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Згідно зі ст. 5 вказаного Закону виключно цим Законом, визначаються, зокрема порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.
Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Право позивачки на отримання пенсії відповідачем не заперечується.
Підстави для припинення виплати пенсії визначені ст. 49 вказаного Закону, згідно з якою виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:
1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;
2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;
3) у разі смерті пенсіонера;
4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;
5) в інших випадках, передбачених законом.
Отже, припинення виплати пенсії можливе лише на підставі відповідного рішення, що прийнято органом Пенсійного фонду або судом, і лише з підстав визначених статтею 49 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, перелік яких є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав виключно у випадках, передбачених законом.
Законом України “Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб” підстави для припинення (призупинення) виплати пенсії не встановлені.
Згідно з п.3 ч.1 ст.7 Закону України “Про верифікацію та моніторинг державних виплат” органи, що здійснюють державні виплати, мають такі повноваження як приймати рішення щодо припинення або продовження державних виплат реципієнтам за результатами опрацювання рекомендацій, наданих органом, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат.
Частиною 3 статті 16 зазначеного Закону визначено, що за результатами опрацювання наданих рекомендацій орган, що здійснює державні виплати, приймає рішення щодо:
1) призначення (перерахунку) державної виплати;
2) припинення нарахування та/або здійснення державної виплати;
3) поновлення нарахування та/або здійснення державної виплати;
4) усунення невідповідностей даних у автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних, володільцем, розпорядником та/або адміністратором яких є орган, що здійснює державні виплати.
Прийняття рішення про припинення державних виплат, а також про перегляд розміру або строку їх призначення приймається органом, що здійснює державні виплати, відповідно до законодавства, що регламентує здійснення державних виплат.
Проте, Законом України “Про верифікацію та моніторинг державних виплат” підстави для припинення (призупинення) виплати пенсії також не встановлені.
В судовому порядку виплата пенсії позивачці не припинялася.
Органом Пенсійного фонду рішення про припинення виплати пенсії з встановлених законом підстав не приймалося.
Посилання відповідача на підзаконні нормативно-правові акти як на підставу припинення виплати пенсії є неприйнятним, оскільки суперечать ст. 49 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Враховуючи наведене, орган Пенсійного фонду безпідставно не виплачує позивачці пенсію.
Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
В даному спорі наявність у позивачки статусу внутрішньо переміщеної особи створює для неї, на відміну від інших громадян України, певні перешкоди в отриманні її пенсії, яка призначена у зв`язку з трудовою діяльністю, і потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, які не передбачені законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без прийняття відповідного рішення, тощо.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу, її норми є нормами прямої дії, а тому органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 8, ч.2 ст.19 Конституції України).
Верховний Суд України 06 жовтня 2015 року ухвалив постанову в справі №608/1189/14-а, де зазначив, що держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право (право на отримання пенсії) незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.
З огляду на наведене такі дії суб`єкта владних повноважень підлягають визнанню протиправними, а порушені права захисту шляхом зобов`язання відповідача поновити нарахування та виплату позивачу пенсії з 01.07.2023.
Вирішуючи спір судом враховані правові висновки, що викладені у рішенні Верховного Суду від 03 травня 2018 року за результатами розгляду зразкової справи №805/402/18 (провадження № Пз/9901/20/18), які відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Таким чином, у розглядуваному випадку з метою ефективного захисту прав позивачки, за захистом яких вона звернулась до суду, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо припинення пенсійних виплат ОСОБА_1 з 01.07.2023, визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 11.07.2024 про відмову в поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.07.2023, з виплатою виниклої заборгованості.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову.  
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2024 року у справі № 200/5214/24 - залишити без задоволення.                                     
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2024 року у справі № 200/5214/24 - залишити без змін.                                            
Повне судове рішення складено 30 січня 2025  року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                 А.А. Блохін

Судді                                                                                                     І.В. Геращенко

                                                                                                               І.В. Сіваченко