ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року	Львів	Справа № 460/4704/24 пров. № А/857/20330/24	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді -                                            Мікули О. І.,
суддів          -                                                    Курильця А. Р., Пліша М. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 липня 2024 року у справі №460/4704/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції – Дуляницька С. М.,
дата ухвалення рішення – 15 липня 2024 року,
місце ухвалення рішення – м. Рівне,
дата складання повного тексту рішення – 15 липня 2024 року,

                                                        в с т а н о в и в:

Позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів – Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , в якому просив визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 , яка перебуває на фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_1 , та військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення обчислення та виплати йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 №2050-ІІІ та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159, на підставі судових рішень по справі №460/21484/23 за період з 10 березня 2016 року по 30 квітня 2024 року; зобов`язати військову частину НОМЕР_2 , яка перебуває на фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з цим військовій частині НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 №2050-ІІІ та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159, на підставі судових рішень по справі №460/21484/23, яку розрахувати за період з 10 березня 2016 року по 30 квітня 2024 року.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 15 липня 2024 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 , яка перебуває на фінансовому забезпеченні Військової частини НОМЕР_1 , щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 №2050-ІІІ та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159, на підставі судового рішення по справі №460/21484/23 за період з 10 березня 2016 року по 30 квітня 2024 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 , яка перебуває на фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_1 , нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 №2050-ІІІ та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159, на підставі судового рішення по справі №460/21484/23, за період з 10 березня 2016 року по 30 квітня 2024 року. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_2 , яка перебуває на фінансовому забезпеченні Військової частини НОМЕР_1 , судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 500,00 грн.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням у частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення в цій частині прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що розмір стягнутих витрат на професійну правничу допомогу у сумі 500,00 грн є неспівмірним зі складністю справи та фактичним обсягом наданих адвокатом послуг. Покликається на практику судів апеляційної та касаційної інстанції. З врахуванням наведеного просить скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу та в цій частині прийняти нове судове рішення, яким заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити повністю; в решті рішення залишити без змін. 
Відзив на апеляційну скаргу відповідачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) №318 від 13 вересня 2017 року ОСОБА_1 відповідно до частини шостої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” з урахуванням частини восьмої цієї ж статті звільнено у запас за пунктом “б” за станом здоров`я.
Наказом командувача військ оперативного командування “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” (по стройовій частині) №215 від 21 вересня 2017 року, підполковника ОСОБА_1 з 28 вересня 2017 року виключено зі списків особового складу частини, з усіх видів забезпечення й направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2023 року у справі №460/21484/23, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_1 щодо відмови здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016-2017 роки з врахуванням в складі грошового забезпечення, з якого вони обраховуються, сум індексації грошового забезпечення у відповідності до судового рішення по справі №460/19560/22. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016-2017 роки з врахуванням в складі грошового забезпечення, з якого вони обраховується, сум індексації грошового забезпечення у відповідності до судового рішення по справі №460/19560/22, які належать ОСОБА_1 за час проходження військової служби, з урахуванням раніше виплачених сум. Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_1 щодо відмови здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2016-2017 роки з врахуванням в складі грошового забезпечення, з якого вони обраховуються, сум індексації грошового забезпечення у відповідності до судового рішення по справі №460/19560/22. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2016-2017 роки з врахуванням в складі грошового забезпечення, з якого вони обраховується, сум індексації грошового забезпечення у відповідності до судового рішення по справі №460/19560/22, які належать ОСОБА_1 за час проходження військової служби, з урахуванням раніше виплачених сум. Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_1 щодо відмови здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 15 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” №2011-ХІI від 20.12.1991, з врахуванням в складі грошового забезпечення, з якого вона нараховуються, сум індексації грошового забезпечення у відповідності до судового рішення по справі №460/19560/22. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 15 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” №2011-ХІI від 20.12.1991 в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, із врахуванням в складі грошового забезпечення, з якого вона нараховується, сум індексації грошового забезпечення у відповідності до судового рішення по справі №460/19560/22, яка належить ОСОБА_1 за час проходження військової служби, з урахуванням раніше виплачених сум.
На виконання вказаного рішення суду сума грошового забезпечення виплачена позивачу 30 квітня 2024 року в розмірі 50442,26 грн.
Позивач вважає, що у нього виникло право на отримання компенсації втрати частини доходу, внаслідок того, що відповідачем допущено порушення встановленого строку виплати грошового забезпечення, а тому звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати частини грошового забезпечення за період з 10 березня 2016 року по 30 квітня 2024 року, тому для захисту порушених прав позивача необхідно зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити згідно з Законом України “Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати” компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 10 березня 2016 року по 30 квітня 2024 року. Крім того, суд першої інстанції, враховуючи предмет спору, значення справи для сторін та конкретні обставини справи, суті виконаних послуг, затрачений адвокатом час на надання правничої допомоги, дійшов висновку про те, що заявлена до відшкодування сума у розмірі 4000,00 грн є надмірною, неспівмірною із складністю справи та фактичним обсягом наданих адвокатом послуг, а також такою, що стосується надання правничої допомоги по двох справах, а тому підлягає зменшенню у зв`язку з відсутністю ознак співмірності, визначених частиною п`ятою статті 134 КАС України.
Колегія суддів зазначає, що апелянт оскаржує рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, тому з врахуванням ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Даючи правову оцінку висновку суду першої інстанції в частині стягнутого розміру витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 500,00 грн, колегія суддів вважає, що такий відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно з ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
П.1 ч.3 ст.132 КАС України передбачає, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з положеннями ч.7, 9 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Відповідно до ст.30 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З системного аналізу наведених вище правових норм вбачається, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Колегія суддів зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Крім того, на підтвердження здійсненої правової допомоги необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися в акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем долучено договір про надання правничої допомоги від 02 травня 2024 року, укладений між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро Губара Володимира (а.с.64), а також акт виконаних робіт від 24 червня 2024 року за договором про надання правничої допомоги від 02 травня 2024 року (а.с.65).
Так, зі змісту Акту виконаних робіт за договором про надання правничої допомоги вбачається, що адвокатом надано такі послуги: складання позовної заяви від 02 травня 2024 року (позовних заяв від 02 травня 2024 року, від 03 травня 2024 року) про визнання дій/бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії, формування доказової бази, групування доказів, додатків до позовної заяви (позовних заяв), їх роздруківка (справа №460/4704/24, №460/4705/24) тривалістю 3,5 год./1000 – 3500,00 грн; складання відповіді на відзив в/ч НОМЕР_1 від 29 травня 2024 року, тривалістю 30 хв. - 500,00 грн. Загальна вартість наданих послуг -  4000,00 грн. 
Суд першої інстанції правильно звернув увагу на ту обставину, що відповідно до Акту виконання робіт 3,5 години адвокатом було витрачено на складання двох позовних заяв (у справі № 460/4704/24 та у справі № 460/4705/24), на формування доказової бази, групування додатків, роздруківка позовних заяв у двох справах.
При цьому, в доводах апеляційної скарги позивач зазначає про те, що розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідає критеріям співмірності та розумності, тому задоволений судом першої інстанції розмір витрат  на професійну правничу допомогу 500,00 грн є надто заниженим.
Колегія суддів зазначає, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Колегія суддів вважає необхідним звернути увагу на те, що предметом спору у цій справі є компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 №2050-ІІІ та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159, такі справи є справами незначної складності, по цій категорії справ є достатньо судової практики, наведена у позовній заяві позиція є універсальною, висновки щодо застосування норм права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин фактично є витягами норм законодавства, на яке покликається позивач у позовній заяві та може бути використана й у інших справах практично без внесення змін до відповідних процесуальних документів, а тому підготовка до вказаної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, а відтак не потребувала значних зусиль та часу. 
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, а також враховуючи заперечення протилежної сторони.
Крім того, колегія суддів зауважує, що позивач вільний у виборі представника та у визначенні розміру його гонорару за домовленістю сторін, проте цей вибір не повинен бути надмірно обтяжливим для іншої сторони процесу при вирішенні судом питання про розподіл судових витрат, тому, на думку колегії суддів, судом першої інстанції було правильно проаналізовано долучені документи про надання правової допомоги та надано їм правову оцінку щодо підставності стягнення витрат на надання правової допомоги.
Колегія суддів не приймає до уваги покликання апелянта на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду, оскільки докази у кожній справі оцінюються на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи та постанова суду апеляційної інстанції не є обов`язковою для застосування. 
Таким чином, враховуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи щодо витрат на професійну правничу допомогу у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з врахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, ступеня складності предмета спору, виходячи з конкретних обставин справи та змісту виконаних послуг, необхідно зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача вказані витрати у розмірі 500,00 грн, оскільки такий розмір буде відповідати принципу співмірності та розумності у спірних правовідносинах.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 липня 2024 року у справі №460/4704/24 переглянуто в межах доводів апеляційної скарги та вважає недоцільним виходити за межі апеляційної скарги та переглядати оскаржуване рішення в решті вимог.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткову підставність поданої заяви, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а додаткове рішення суду - без змін.
Керуючись ст.132, 139, 143, 243, 252, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, -  

                                                    п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 липня 2024 року у справі №460/4704/24 – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 06 березня 2025 року.