Дата документу 21.01.2025 Справа № 336/3141/23

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 336/3141/23         Головуючий у І інстанції: Боєв Є.С.
Провадження № 22-ц/807/116/25-2         Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року         м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого:         Полякова О.З.,
суддів:         Кочеткової І.В.,
        Кухаря С.В.,
секретар: Волчанова І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 жовтня 2024 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами заочного рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И Л А:        

У квітні 2023 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння.
Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 серпня 2023 року позов задоволено. 
Витребувано від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 автомобіль Citroen Jumper, 2007 року випуску, тип – вантажний фургон малотоннажний,  реєстраційний номер НОМЕР_1 , в кузові білого кольору, об`єм двигуна – 2198 см.куб., дата реєстрації – 17.12.2013, та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу  НОМЕР_2  від 17.01.2014, шляхом їх вилучення та повернення власнику. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі по 2684 грн з кожного.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 січня 2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку постановою Запорізького апеляційного суду від 16 квітня 2024 року задоволено частково. Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 серпня 2023 року в частині витребування від ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 автомобіля Citroen Jumper, 2007 року випуску, тип – вантажний  фургон малотоннажний, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в кузові білого кольору, об`єм двигуна – 2198 см.куб., дата реєстрації – 17.12.2013, та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 17.01.2014, шляхом їх вилучення та повернення власнику та стягнення судового збору в розмірі  2684 грн скасовано. Прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про витребування майна із чужого незаконного володіння відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 8052 грн компенсації судового збору.

У травні 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами заочного рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.08.2023 року в справі № 336/3141/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння.
В обґрунтування заяви зазначено, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.08.2023 позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені, витребувано від ОСОБА_1 ., ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 автомобіль Citroen Jumper, тип – вантажний фургон – малотоннажний, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, об`єм двигуна – 2198 см.куб., дата реєстрації – 17.12.2013, та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 17.01.2014, шляхом їх вилучення та повернення власнику, а також стягнуто з відповідачів на користь позивача судові витрати в розмірі 2684 грн з кожного.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 16.04.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 серпня 2023 року у цій справі в частині витребування від ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 автомобіля Citroen Jumper, 2007 року випуску, тип вантажний фургон малотоннажний, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в кузові білого кольору, об`єм двигуна 2198 см.куб., дата реєстрації 17.12.2013, та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 17.01.2014, шляхом його вилучення та повернення власнику та стягнення судового збору у розмірі 2684 грн. – скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про витребування майна із чужого незаконного володіння відмовлено. В іншій частині оскаржуване рішення апеляційним судом не переглядалося. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 8052 грн компенсації судового збору, сплаченого за звернення з апеляційною скаргою.
Заявники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зазначали, що задовольняючи частково апеляційну скаргу, Запорізькій апеляційний суд встановив істотні для справи обставини, що не були встановлені судом першої інстанції та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, у зв`язку з заочним розглядом справи, а саме, що спірний автомобіль вибув з володіння власника ( ОСОБА_3 ) за її волею; вона як власник речі добровільно погодилася та несла ризик обрання контрагента, який може своєю недобросовісною поведінкою позбавити власника права на витребування своєї речі; власник ( ОСОБА_3 ) добровільно передала речі (спірний автомобіль) відповідачам, які їх відчужили, а тому власник не можу витребувати ці речі в добросовісного набувача. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не є недобросовісними набувачами спірного автомобіля.
Ці обставини заявники вважають нововиявленими, оскільки вони є істотними для справи обставинами, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається з заявою, на час (заочного) розгляду справи, ці обставини були встановлені в ході апеляційного розгляду справи.
Оскільки Запорізький апеляційний суд у постанові від 16.04.2024 зазначив про те, що висновки суду першої інстанції щодо обґрунтованості позову, заявленого до ОСОБА_1 є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи і вимогам закону, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування в зазначеній частині оскаржуваного рішення і ухвалення нового про відмову у задоволенні позову, заявники вважають за необхідне переглянути справу за нововиявленими обставинами.
Посилаючись на вищевикладене, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просили заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.08.2023 в частині задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, а саме, в частині: «Витребування від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 автомобіля Citroen Jumper, 2007 року випуску, тип вантажний фургон малотоннажний, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в кузові білого кольору, об`єм двигуна 2198 см.куб., дата реєстрації 17.12.2013, та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 17.01.2014, шляхом його вилучення та повернення власнику» – переглянути за нововиявленими обставинами та скасувати. Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 відмовити.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 жовтня 2024 року в задоволенні заяви відмовлено.
Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою,  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 жовтня 2024 року скасуватита прийняти нову постанову про задоволення їх заяви.
В обґрунтування апеляційної скарги, повторюючи доводи своєї заяви,  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначають, що прийняття постанови Запорізького апеляційного суду від 16.04.2024 є ново виявленою обставиною в розумінні п. 3 ч. 2 ст. 423 ЦПК України.
Відзивів на апеляційну скаргу не надходило.
У судовому засіданні представник  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 – адвокат Уткін О.Є. наполягав на задоволенні апеляційної скарги, скасуванні оскаржуваної ухвали та задоволенні заяви про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.08.2023 в частині, що залишилась не скасованою постановою апеляційного суду.
ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена відповідно до вимог чинного законодавства (т. 3 а.с. 14). Клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.
Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності позивача, яка не з`явилась.
Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, доводи представника скаржників, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судове рішення, згідно зі ст. 263 ЦПК України, повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала суду відповідає.
Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, які ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вважають нововиявленими, були відомі при розгляді справи як в першій, так і в апеляційній інстанціях, ці обставини викладені у текстах судових рішень, такі обставини не є нововиявленими в розумінні положень ЦПК України.
Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на таке.
Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
У главі 3 розділу V ЦПК України передбачено перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами.
Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Згідно з частиною другою статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.
Для визначених пунктом 3 частини другої статті 423 ЦПК України нововиявлених обставин необхідними умовами є те, що вони існували на час розгляду справи, але підстави виникли після ухвалення рішення у справі (зокрема, шляхом скасування судового рішення, яке стало підставою для його ухвалення), спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду.
Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.
Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.
Перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами є важливою гарантією захисту прав і свобод людини, зокрема, у сфері цивільного судочинства. Перегляд судових рішень, які набрали законної сили, є додатковим засобом забезпечення законності судового рішення і є резервним механізмом захисту прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб і забезпечення справедливого та ефективного здійснення правосуддя.
Перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами є особливим видом провадження. На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду не є недоліки розгляду справи судом (незаконність та/або необґрунтованість судового рішення, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники судового розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду відповідні факти та аргументи. Метою перегляду справи за нововиявленими обставинами є не ревізія судових рішень або усунення судових помилок, а перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставин, про існування яких стало відомо після ухвалення судового рішення.
Інститут перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами за своєю природою передбачає баланс між принципами правової визначеності та res judicata і правом на справедливий суд.
Законодавство, у тому числі й ЦПК України, не містить визначення поняття «нововиявлені обставини», проте за своєю юридичною суттю нововиявлені обставини - це юридичні факти (фактичні обставини) справи, які мають істотне значення для вирішення справи по суті, існували в період первинного провадження і ухвалення судового акта, але не були і не могли бути відомі ні сторонам, ні третім особам, їхнім представникам, іншим учасникам адміністративного процесу, ні суду, за умови виконання ними всіх вимог закону для об`єктивного, повного і всебічного розгляду справи та ухвалення законного й обґрунтованого судового рішення.
Ураховуючи викладене, сутність перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами - це встановлення наявності або відсутності нововиявлених обставин і повторний розгляд справи у разі їх встановлення з метою досягнення істини у справі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 826/20239/16.
Нововиявлені обставини характеризуються сукупністю таких ознак: існування цих обставин під час розгляду та вирішення справи й ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява; на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не були та не могли бути відомі ні заявникові, ні суду; істотність цих обставин для справи (внаслідок урахування цих обставин суд міг би суттєво змінити, або прийняти інше рішення, ніж те, яке було прийняте).
Верховний Суд у постанові від 20 листопада 2024 року в справі № 308/11243/21 (провадження № 61-6981св24) виснував, що процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення.
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Питання про те, які обставини вважати істотними, є оціночним. Суд вирішує його в кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.
Необхідними умовами таких нововиявлених обставин як істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.
ЄСПЛ зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03, § 40).
Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама собою не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року в справі «Правєдная проти росії», заява № 69529/01, § 27, 28,). Отже, перегляд рішення суду у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок (що є прерогативою судів апеляційної та касаційної інстанції), а лише перегляд вже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.
У постанові від 31 жовтня 2022 року в справі № 755/19009/20 Верховний Суд наголосив, що під нововиявленою обставиною мається на увазі фактична обставина, яка має істотне значення і яка об`єктивно існувала на час розгляду справи, але не була і не могла бути відома усім особам, які брали участь у справі, та суду. Тобто для визнання обставини нововиявленою недостатньо, щоб особа просто не знала про наявність певної істотної обставини, а потрібно, щоб вона і не могла знати про неї.
Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, апеляційній/касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.
Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 23 червня 2021 року в справі 9901/424/18.
З огляду на викладені обставини колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що постанова суду апеляційної інстанції, прийнята за наслідками апеляційного перегляду рішення суду, в розумінні частини другої ст. 423 ЦПК України не є нововиявленою обставиною.
З урахуванням викладеного доводи апеляційної скарги про те, що обставини, на які посилається заявник, є нововиявленими не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку, не спростовують висновків, викладених в оскаржуваній ухвалі суду, правильне дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а також наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності ухвали суду першої інстанції, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявників з ухваленим рішенням.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, вони фактично дублюють доводи первісної заяви, яким суд надав належну оцінку, перевіривши обставини справи належним чином.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
При цьому, колегія суддів враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, апеляційна скарга не містить. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі вищевикладеного, з огляду на те, що суд першої інстанції правильно встановивши дійсні обставини справи під час розгляду заяви, правильно визначившись із нормами матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами заочного рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 серпня 2023 року, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно з вимогами ст. 76-78, 81, 89, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 жовтня 2024 року– без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 жовтня 2024 року в цій справі – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 24 січня 2025 року.

Головуючий:

Судді: