ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/12202/24                        Головуючий в І інстанції: Рядча Т.І.
Номер провадження: 22-ц/819/148/25 Доповідач: Майданік В.В.

П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року                                                         м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого         Майданіка В.В.,
       суддів:         Воронцової Л.П.,
                               Склярської І.В.,
       секретар                Олійник К.О., 

учасники справи: 
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач –  ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Радіновича Володимира Ігоровича, діючого від імені  ОСОБА_2 , на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 03 грудня 2024 року, ухвалене у складі судді Рядчої Т.І., дата складення повного тексту рішення – не зазначено, у справі за позовом адвоката Глигач Анни Сергіївни, діючої від імені ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В :

       Стислий виклад позовної заяви, оскаржуваного судового рішення та апеляційної скарги 

26 липня 2024 року адвокат Глигач Анна Сергіївна, яка діє від імені ОСОБА_1 , звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 , в якому просила розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований в Асканія-Нова селищній раді Чаплинського району Херсонської області.

Позов обґрунтований наступним.
24.04.2010 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Під час перебування у шлюбі у сторін народились дочка – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Спільне життя у позивача з відповідачкою не склалося через втрату почуття любові та поваги. Фактичні сімейні відносини сторін припинені, спільне господарство сторони не ведуть. 
Подальше збереження шлюбу та поновлення сімейних стосунків є неможливим. 
Між сторонами відсутні спори з приводу розподілу спільного майна та утримання дітей, оскільки такі питання вирішено в позасудовому порядку. Дитина залишається проживати з батьком.
Пославшись на зміст статей 95, 177 ЦПК України, вважає, що залишення позовної заяви без руху з підстав ненадання оригіналу свідоцтва про шлюб є порушенням принципу верховенства права, права на справедливий суд, суперечить завданням цивільного судочинства. Аналогічна позиція викладена у постанові КЦС ВС від 19.10.2022 року у справі № 526/442/22.
Також вважає, що немає підстав, які б свідчили про неможливість розірвання шлюбу згідно до чинного СК України.
На підставі викладеного просила задовольнити позов.

Ухвалою суду від 30.08.2024 року було відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін (а.с.24).

03.10.2024 року адвокат Радінович Володимир Ігорович, діючий від імені  ОСОБА_2 , подав до суду заяву, якій просив надати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строк для примирення на термін шість місяців.
Заява мотивована наступним.
Як з початку укладання шлюбу, так і по сьогоднішній день відповідачка прикладає максимальні зусилля щодо збереження шлюбу. Час від часу між сторонами дійсно виникають дрібні непорозуміння стосовно ведення спільного господарства, які рідко переходять у конфлікт, але вони носять тимчасовий характер. Це обумовлюється тим, що у них не достатньо співпадають розуміння своїх ролей у сім`ї і тим самим вони пред`являють один одному неузгоджені очікування і вимоги. 
Відповідачка докладає максимум зусиль щодо врегулювання спірних питань між сторонами без застосування надмірних емоцій, намагається всі непорозуміння врегулювати мирним шляхом.
Шлюб триває вже 14 років. Почуття любові не зникли, а лише стали більш міцними. У сторін є спільна неповнолітня дочка і відповідачка бажає, щоб вона росла в повноцінній родині та не була позбавлена батьківського піклування.
Відповідачка офіційно працевлаштована і на рівні з позивачем робить свій вклад у сімейний бюджет. Всю свою заробітну плату спільно із позивачем розраховує задля справедливого узгодження і розподілення на задоволення потреб сім`ї. Відповідачка вважає, що усі найважливіші питання життя сім`ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності.
Про намір розірвати шлюб позивач відповідачку жодного разу не повідомляв. Відповідачка зацікавлена у збереженні сім`ї та вважає, що немає підстав для розірвання шлюбу. 
При цьому представник відповідачки також вказав, що зі змісту ч.2 ст.56, ч.1 ст.111 СК України слідує, що надання строку на примирення є обов`язком, а не правом суду за наявності заперечення сторони проти розірвання шлюбу, крім випадків коли надання такого строку буде суперечити моральним засадам суспільства. Думка сторін враховується судом лише при визначенні строку на примирення. Про це, як зазначив він, також зазначено в пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року за № 11 (а.с.27-29).
Представник позивача в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи за їх відсутності. При цьому він також просив задовольнити позов, не даючи жодного строку на примирення, оскільки позивач не має бажання продовжувати чи зберігати стосунки з відповідачкою, адже сторони близько 2-х років проживають окремо і фактично мають інші відносини. Вважає заяву відповідачки про примирення спробою помсти позивачу та бажанням затягнути процес (а.с.43-44). 

Відповідачка та її представник в судове засідання також не з`явились. Відтак, суд розглянув справу за відсутності учасників справи.

Ухвалою суду від 03.12.2024 року в задоволенні заяви адвоката Радіновича В.І., який діє від імені відповідачки ОСОБА_2 , про надання строку на примирення та зупинення провадження у справі було відмовлено. Відмовляючи в задоволенні заяви адвоката Радіновича В.І., діючого від імені відповідачки, про надання строку на примирення та зупинення провадження у справі, суд враховував категоричне заперечення позивача щодо цього, оскільки протягом строку з дня відкриття провадження по справі (30.08.2024 року) по день судового засідання (03.12.2024 року) протягом майже чотирьох місяців відповідачем не вживались заходи щодо примирення між подружжям, а тому, як вважав суд, заява про надання строку на примирення є необґрунтованою та такою що не підлягає задоволенню. При цьому суд послався на висновок Верховного Суду щодо застосування ст.111 СК України, зроблений у постанові від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц (провадження № 61-33349св18), а саме: "Тлумачення статті 111 СК України свідчить, що примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком" (а.с.49). 

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 03 грудня 2024 року, в якому ухвалою цього ж суду від 02.01.2025 року було виправлено помилку в даті народження позивача, позов було задоволено. Суд вирішив розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 24.04.2010 року Асканія-Нова селищна рада Чаплинського району Херсонської області, актовий запис № 05. 

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач наполягає на розірванні шлюбу та посилається на те, що шлюб має формальний характер, подружні відносини припинено. Також суд виходив з того, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та буде суперечити його інтересам.

В апеляційній скарзі адвокат Радінович Володимир Ігорович, діючий від імені  ОСОБА_2 , просить вказане рішення суду скасувати й постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. При цьому він послався на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального права й неправильне застосування норм матеріального права. 
Зокрема зазначив, що відповідачка фактично не мала можливості прийняти участь в судовому засіданні, адже наразі проживає в Республіці Польща, а тому вона не може приїжджати на кожне судове засідання. Натомість відповідачка бажала прийняти участь в судовому засіданні під час розгляду справи по суті, після розгляду всіх клопотань. Вказаний факт, на його думку, є порушенням п.2 ч.1 ст.43 ЦПК України.
Також вказав, що відповідачкою та її представником не було отримано заперечення представника позивача проти клопотання про надання строку на примирення, що позбавило можливості сторони відповідачки належним чином реалізувати свої права та обов`язки під час судового розгляду. 
Також зазначив, що суд не врахував того, що представник позивача в запереченні зазначила неправдиві дані, а саме те, що сторони не проживають разом більше двох років. Це не відповідає дійсності, оскільки строк не проживання разом становить 10 місяців. Представник відповідачки, не отримавши вказане заперечення, не міг подати на нього свої пояснення, а суд цю обставину врахував, що і стало підставою для відмови в задоволенні клопотання про надання строку на примирення.
Також вказав, що поза увагою суду залишилось і те, що копія позовної заяви з додатками, яка надіслана відповідачці, не підписана і не посвідчена належним чином, що прямо порушує п.8 ч.2 ст.43, ч.1 ст.177 ЦПК України, а представник позивача адвокат Глигач Анна Сергіївна в цій позовній заяві взагалі не зазначена в якості представника позивача. 
Також зазначив, що суд не прийняв до уваги того, що позивачем не було надано оригіналу свідоцтва про шлюб, тобто ним не було дотримано не дотримано вимог п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя". 
Також вказав, що суд незаконно відмовив в задоволенні клопотання про надання строку на примирення, адже, як вказав представник відповідачки, зі змісту ч.2 ст.56, ч.1 ст.111 СК України, п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року за № 11 слідує, що надання строку на примирення є обов`язком, а не правом суду за наявності заперечення сторони проти розірвання шлюбу, крім випадків коли надання такого строку буде суперечити моральним засадам суспільства. 

У відзиві адвокат Глигач Анна Сергіївна, діюча від імені ОСОБА_1 , просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити в повному обсязі, а оскаржуване рішення залишити без змін. 
При цьому вказала, що позивач категорично не бажає жодних контактів з відповідачкою, вже тривалий час наполягає на розлученні, не проживає разом близько 2 років та обидва мають інші стосунки. Ні життя відповідачки, ні взагалі якісь відносини, окрім спілкування щодо дитини, його не цікавлять. Також зазначила, що дійсно, відповідно до ч.2 ст.56 СК України дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства щодо підтримання шлюбних відносин. Проте, вказала, відповідно до ст.51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, а в даному випадку ця згода відсутня.
Щодо посилання про ненадіслання заперечення представника позивача відповідачу вказала, що відповідно до ст.278 ЦПК України в спрощеному провадженні позивач не подає заперечення, це право відповідача. Позивач же надає відповідь на відзив. Відповідь на відзив не надавалася, а тому обов`язку надсилати його іншій стороні не виникло. Текст із запереченням, щодо надання строку для примирення було висловлено у заяві про розгляд справи без участі та був аналогічний тому, що вказаний у позовній заяві. Заява про розгляд справи без участі долучена в електронній системі Електронний суд України ще в день першого судового засідання у жовтні 2024 року, обов`язку надсилати його іншій стороні немає, тож ознайомитися з матеріалами справи можливість у представника відповідача була.
Щодо зазначення представником позивача неправдивих даних зазначила, що оскільки представник відповідача наполягає, що строк непроживання подружжя разом становить не 2 роки, а 10 місяців – він мав надати відповідні докази, чого не зробив.
Щодо надіслання копії позовної заяви з додатками відповідачу, не підписаної і не посвідченої належним чином, та ненадання оригіналу свідоцтва про шлюб вказала, що позовна заява про розлучення була подана через електронну підсистему Електронний суд України, кожен документ в якій скріплений електронним цифровим підписом представника позивача. До позовної заяви було надано доказ надсилання іншій стороні копії позову та додатків до неї, тож вимоги ст.177 ЦПК України були повністю виконані. Крім того, зважаючи на зміст статей 95, 177 ЦПК України залишення позовної заяви без руху з підстав ненадання оригіналу свідоцтва про шлюб є порушенням принципу верховенства права, права на справедливий суд, суперечить завданням цивільного судочинства. Аналогічна позиція викладена у постанові КЦС ВС від 19.10.2022 року у справі № 526/442/22.

Справу було призначено до апеляційного розгляду на 11.02.2025 року о 10-10 годині, однак учасники справи, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися й про причини неявки суд не повідомили. У зв`язку з цим апеляційний суд вважає причину неявки в судове засідання вказаних осіб неповажною, вважає, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка вказаних осіб не перешкоджає розгляду справи, а тому ухвалив розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке. 

Фактичні обставини, встановлені судом

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне. 

Наявні копії паспортів сторін, відповідно до яких  ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Хлібодарівка Чаплинського району Херсонської області, а ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Херсоні (а.с.10-12; 13-14).

Відповідно до копії Свідоцтва про шлюб, серія НОМЕР_1 , сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 24.04.2010 року, місце реєстрації шлюбу – Асканія-Нова селищна рада Чаплинського району Херсонської області, актовий запис № 05. Дошлюбне прізвище дружини – ОСОБА_4 , після реєстрації шлюбу вона змінила прізвище на ОСОБА_5 (а.с.6).

Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується Свідоцтвом про народження, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні, серія НОМЕР_2 . Місце народження дитини – місто Херсон (а.с.9).

Нормативно-правове обґрунтування та позиція суду апеляційної інстанції

З позову вбачається, що на теперішній час сторони шлюбних стосунків не підтримують. Між сторонами відсутні спори з приводу розподілу спільного майна та утримання дітей. Перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу не встановлено. 

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він є правильним по суті і до нього він дійшов при повному та всебічному дослідженні обставин справи та давши належну оцінку зібраним у справі доказам. Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував до цих правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють, і вирішив справу з дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч.1 ст.24 СК України).

Частинами 3 і 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

За змістом ч.3 ст.109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

За ч.1 ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. 

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Встановивши, що шлюб має формальний характер, а подружні відносини між сторонами припинено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу і поновлювати шлюбні відносини не має наміру, що подальше спільне життя та збереження сім`ї є неможливим, суд першої інстанції, ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України), дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. 

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, належними доказами, висновків суду не спростовують та не свідчать про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Зокрема, слід залишити поза увагою посилання на неврахування судом того, що представник позивача в запереченні зазначила неправдиві дані, а саме те, що сторони не проживають разом більше двох років, адже насправді строк непроживання сторін разом становить 10 місяців. При цьому апеляційний суд враховує дійсні обставини справи, встановлені судом, які свідчать про те, що шлюб має формальний характер, подружні відносини між сторонами припинено і відповідач відновлювати їх не бажає. 
Також, не можуть бути прийняті до уваги посилання на те, що, на думку скаржника, суд незаконно відмовив в задоволенні клопотання про надання строку на примирення. При цьому апеляційний суд враховує дійсні обставини справи, встановлені судом, які свідчать про фактичне припинення шлюбних відносин між сторонами й небажання позивача їх відновлювати з підстав того, що сторони близько 2-х років проживають окремо і фактично мають інші відносини, про що вказано у заяві представника позивача (а.с.43-44). Також апеляційний суд враховує й те, що з часу подання позову (26.07.2024 року) до часу ухвалення судового рішення апеляційний судом (11.02.2025 року) пройшов достатній час (п`ять з половиною місяців) для того, щоб сторонам, зокрема і позивачу, розібратися у своїх почуттях та поглядах на шлюб і прийняти зважене рішення щодо цього. І, як встановлено, позивач наполягає на розірванні шлюбу. Суд апеляційної інстанції вважає, що примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства, що суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Також враховує й те, що й закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, а також те, що надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Саме такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц.
Крім того, слід залишити поза увагою решту доводів скарги стосовно, на думку скаржника, допущених судом порушень процесуального закону (надіслання відповідачці копії позовної заяви, яка не підписана; незазначення в позовній заяві представника позивача адвоката Глигач Анни Сергіївни; ненадання позивачем оригіналу Свідоцтва про шлюб; неотримання стороною відповідачки заперечення представника позивача проти клопотання про надання строку на примирення). При цьому суд апеляційної інстанції враховує те, що зазначене не впливає на правильність прийнятого судом рішення та не містить в собі підстав для його скасування. Щодо останнього посилання, то, зважаючи на зміст статей 95, 177 ЦПК України, залишення позовної заяви без руху з підстав ненадання оригіналу свідоцтва про шлюб є порушенням принципу верховенства права, права на справедливий суд, суперечить завданням цивільного судочинства. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.10.2022 року у справі № 526/442/22. 

Висновки суду апеляційної інстанції

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України це є підставою для того, щоб апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Керуючись ст.ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

       Апеляційну скаргу адвоката Радіновича Володимира Ігоровича, діючого від імені  ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

       Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 03 грудня 2024 рокузалишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Дата складення повної постанови – 11 лютого 2025 року. 

Головуючий                                        _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді:                                                _ _ _ _ _ _ _ _ _          Л.П. Воронцова
        
                                        _ _ _ _ _ _ _ _ _          І.В. Склярська