ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року	Львів	Справа № 260/5499/24 пров. № А/857/183/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                    Онишкевича Т.В., 
суддів                                                                      Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.,
з участю секретаря судових засідань                                Вовка А.Ю.,                                                                                                    
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційні скарги Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії

суддя у І інстанції                                                            Луцович М.М., 
час ухвалення судового рішення                                         11 год 20 хв,
місце ухвалення судового рішення                                        м. Ужгород,
дата складення повного тексту рішення                               25 листопада 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просив:
визнати протиправною бездіяльність Державної податкової служби України (далі – ДПС) та Головного управління ДПС у Закарпатській області (далі – ГУ ДПС) щодо затримки виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року у справі №260/11119/23 про поновлення його на посаді заступника начальника ГУ ДПС;
стягнути з ДПС та ГУ ДПС на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року у справі №260/11119/23 за період з 15 березня 2024 року по 21 серпня 2024 року в розмірі 101 436,71 грн.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2024 у справі №260/5499/24 позов було задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність ДПС та ГУ ДПС щодо затримки виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року у справі №260/11119/23 про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника ГУ ДПС.
Стягнено з ГУ ДПС на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 15 березня 2024 року по 20 серпня 2024 року включно в розмірі 101 436,71 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
При цьому суд першої інстанції суд виходив із того, що рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року у справі №260/11119/23 було звернуто до негайного виконання у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника ГУ ДПС з 21 листопада 2023 року, однак не виконувалося до 21 серпня 2024 року, коли наказом ДПС №1022-о його було поновлено на вказаній посаді.
Відповідачами не надано жодних аргументованих пояснень щодо причин такого тривалого зволікання у виконанні судового рішення та не обґрунтовано поважність причин такої бездіяльності.
Тому відповідно до вимог статті 236 Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП) позивач має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого виконання з урахуванням приписів статті 27 Закону України «Про оплату праці» та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» №100 від 08 лютого 1995 року (далі – Порядок №100). 
Затримка виконання відповідачами вказаного судового рішення відбулася у період з 15 березня 2024 року по 20 серпня 2024 включно. Розмір середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду становить 101 436,71 грн, який необхідно стягнути з ГУ ДПС. 
ДПС у поданій апеляційній скарзі просило скасувати рішення суду першої інстанції та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Обґрунтовує свої вимоги тим, що у день прийняття судом апеляційної інстанції постанови по справі № 260/11119/23 наказом ДПС від 21 серпня 2024 року № 1022-о «Про виконання рішення суду та поновлення на посаді ОСОБА_1 » позивача відразу було поновлено на займаній до звільнення посаді заступника начальника ГУ ДПС з 21 листопада 2023 року. Наказом ГУ ДПС від 22 серпня 2024 року № 289-о «Про оголошення наказу ДПС України від 21 серпня 2024 року №1022-о «Про виконання рішення суду та поновлення на посаді ОСОБА_1 » та поновлення на роботі ОСОБА_1 » Кіяку С.Е. оголошено наказ ДПС від від 21 серпня 2024 року №1022-о. 
Разом із тим, ухвалою Верховного Суду від 10 вересня 2024 року у справі №260/11119/23 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Державної податкової служби України на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2024 року. 
ГУ ДПС у своїй апеляційній скарзі також просило скасувати рішення суду першої інстанції та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Обґрунтовує свої вимоги доводами, аналогічними до викладеного у апеляційній скарзі ДПС. Додатково наголошує на тому, що суб`єктом призначення на посаду заступника начальника ГУ ДПС та звільнення з цієї посади є Голова ДПС або в.о. голови ДПС, що свідчить про відсутність бездіяльності ГУ ДПС при поновленні позивача на посаді на виконання рішення суду. 
У відзивах на апеляційні скарги відповідачів ОСОБА_1 підтримав доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечив обґрунтованість апеляційних вимог та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційні скарги – без задоволення. 
Представник ДПС у ході апеляційного розгляду у режимі відеоконференції підтримала подані апеляційні скарги доводами, аналогічними до тих, що зазначені у їх тексті. Просила скасувати рішення суду першої інстанції та у задоволенні вимог ОСОБА_1 відмовити.
Представник ОСОБА_1 у судовому засіданні апеляційного суду заперечив обґрунтованість вимог апелянтів доводами, викладеними у відзивах на апеляційні скарги. Просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційні скарги
Представник ГУ ДПС, належним чином повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибув, на зв`язок у режимі відеоконференції не вийшов, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає її розгляду.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апелянтів, виходячи із такого.
Як безспірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року у справі №260/11119/23 було задоволено позов ОСОБА_1 . Визнано протиправним та скасовано наказ в.о. Голови ДПС № 1473-о від 20 листопада 2023 року «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 ». Визнано протиправним та скасовано наказ начальника ГУ ДПС № 360-о від 20 листопада 2023 року «Про оголошення наказу ДПС України». Визнано протиправним та скасовано наказ начальника ГУ ДПС № 363-о від 21 листопада 2023 року «Про внесення змін до наказу ГУ ДПС у Закарпатській області від 20.11.2023 № 360-о «Про оголошення наказу ДПС України»». Поновлено ОСОБА_1 на займаній до звільнення посаді заступника начальника ГУ ДПС з 21 листопада 2023 року. Стягнуто з ГУ ДПС на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 73608,94 грн.
При цьому в частині поновлення ОСОБА_1 на займаній до звільнення посаді заступника начальника ГУ ДПС з 21 листопада 2023 року та стягнення з ГУ ДПС на користь ОСОБА_1 заробітної плати у межах одного місяця в розмірі 19300 грн допущено негайне виконання рішення.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2024 року у справі апеляційні скарги ДПС та ГУ ДПС залишено без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року – без змін.
Наказом ДПС від 21 серпня 2024 року № 1022-о «Про виконання рішення суду та поновлення на посаді ОСОБА_1 » позивача поновлено на посаді заступника начальника ГУ ДПС з 21 листопада 2023 року.
Наказом ГУ ДПС від 22 серпня 2024 року № 289-о «Про оголошення наказу ДПС України від 21 серпня 2024 року №1022-о «Про виконання рішення суду та поновлення на посаді ОСОБА_1 » та поновлення на роботі ОСОБА_1 » позивача поновлено на посаді заступника начальника ГУ ДПС з 21 листопада 2023 року та оголошено наказ ДПС України №1022-о від 21 серпня 2024 року.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідачів щодо невиконання судового рішення про поновлення на посаді, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом, що розглядається.
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Положеннями частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно із статтею 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
За приписами статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
У відповідності до пунктів 2, 3 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби та присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць.
За правилами частини 8 статті 235 КЗпП рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
Згідно з приписами статті 236 КЗпП у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Суд апеляційної інстанції в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» зауважує, що виходячи із усталеної практики Верховного Суду (зокрема, у постановах від 21.10.2021 у справі № 640/19103/19, від 16.02.2018 у справі №807/2713/13-а, від 27.06.2019 у справі №821/1678/16, від 31.07.2019 у справі №813/593/17, від 25.09.2019 у справі №813/4668/16, від 27.11.2019 у справі №802/1183/16-а, від 19.12.2019 у справі №2а-7683/12/1370, від 05.02.2020 у справі №815/1676/18, від 05.03.2020 у справі №280/360/19, від 26.11.2020 у справі №500/2501/19, від 19.04.2021 у справі №826/11861/17, від 24.06.2021 у справі №640/15058/19, від 20.07.2021 у справі №826/3465/18, від 21.10.2021 у справі №280/5260/19, від 27.01.2022 у справі № 580/5185/20, від 09.11.2022 у справі № 460/600/22 та від 23.03.2023 у справі № 420/8539/21) негайне виконання судового рішення полягає у тому, що воно набуває властивостей обов`язковості та підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно із часу його проголошення у судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист прав та інтересів громадян і держави.
Належним виконанням рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання роботодавцем (власником або уповноваженим ним органом) про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. 
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Водночас така відповідальність не поставлена в залежність від дій чи ініціативи працівника. Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП, згідно з якою виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці.
Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно із фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Європейський суду з прав людини у пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
У пункті 46 рішення від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання (див. рішення у справі «Метаксас проти Греції» (Metaxas v. Greece), № 8415/02, п. 19, від 27 травня 2004 року; та у справі «Лізанец проти України» (Lizanets v. Ukraine), № 6725/03, п. 43, від 31 травня 2007 року). У таких справах відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. 
Окрім того, у пункті 51 того ж рішення Суд зазначив, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі «Іммобільяре Саффі" проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), [GC], N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).
З урахуванням наведеного апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції у тому, що невиконання відповідачем безумовного обов`язку щодо виконання рішення суду, що набрало законної сили у частині, що звернута до негайного виконання, свідчить про наявність у позивача права на середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі відповідно до статті 236 КЗпП.
При цьому рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року у справі №260/11119/23 у частині поновлення ОСОБА_1 на займаній до звільнення посаді заступника начальника ГУ ДПС з 21 листопада 2023 року та стягнення з ГУ ДПС на користь ОСОБА_1 заробітної плати у межах одного місяця в розмірі 19300 грн мало бути виконане негайно, що свідчить про безпідставність його невиконання у цій частині через оскарження у апеляційному та касаційному порядку. 
Водночас апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів  виплати ГУ ДПС позивачу заробітної плати у межах одного місяця в розмірі 19300 грн, що свідчить про безпідставність доводів вказаного відповідача про відсутність з його сторони протиправної бездіяльності при виконанні рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року у справі №260/11119/23.
У іншій частині висновків оскаржуваного рішення суду першої інстанції подані апеляційні скарги доводів не містять.
Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційних скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційних скаргах, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційні скарги слід залишити без задоволення.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційні скарги Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2024 року у справі №260/5499/24 – без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.  

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Р. П. Сеник 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк  	
Постанова у повному обсязі складена 26 лютого 2025 року.