ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3463/25 Справа № 190/2311/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Фирса Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року                                                                 м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого – Свистунової О.В.,

суддів: Макарова М.О., Єлізаренко І.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі

апеляційну скаргу  ОСОБА_1 

на рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2024 року

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, –

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2024року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (далі – ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», Товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 17 квітня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі – ТОВ «Авентус Україна») та ОСОБА_1 було укладено договір № 6572152 про надання споживчого кредиту.

Згідно умов кредитного договору сума кредиту складає 13 300,00 грн., строк кредиту 360 днів, періодичність платежів – кожні 30 днів.

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в розмірі 13 300,00 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. Договір було укладено в електронній формі та підписано відповідачем за допомогою електронного підпису.

Умовами кредитного договору було передбачено нарахування процентів за користування кредитними коштами: стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується в межах строку кредиту. Знижена процентна ставка 1,095 % в день застосовується за певних умов, визначених договором.

В період з 17 квітня 2023 року по 26 травня 2024 року відповідачем здійснено погашення заборгованості на рахунок первісного кредитора в розмірі 27 547,06 грн.

В період з 14 листопада 2023 року по 12 січня 2024 року позивач нарахував проценти за 60 календарних днів в межах строку дії договору в розмірі 15 706,20 грн.

27 травня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та позивачем ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як фактором, укладено договір факторингу № 27.05/24-Ф, за умовами якого з урахуванням витягу з реєстру боржників позивач набув належних ТОВ «Авентус Україна» прав вимоги за договором № 6572152 про надання споживчого кредиту від 17 квітня 2023 року в розмірі 37 237,55 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту – 13 154,43 грн.; заборгованості про процентам за користування кредитом – 24 083,12 грн.

Ураховуючи викладене, позивач виклав вимогу про стягнення з відповідача на його користь заборгованості за договором № 6572152 про надання споживчого кредиту від 17 квітня 2023 року в розмірі 52 943,75 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту – 13 154,43 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом – 24 083,12 грн.; заборгованості по процентам, нарахованих за 60 календарних днів – 15 706,20 грн.; а також судових витрат, що складаються із судового збору в розмірі 2 422,40грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00грн.

Рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2024 року позовні вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» – задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» заборгованість за договором № 6572152 про надання споживчого кредиту від 17 квітня 2023 року в розмірі 52 943,75 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту – 13 154,43 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом – 24 083,12 грн.; заборгованості по процентам, нарахованих за 60 календарних днів – 15 706,20 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У поданій 15 січня 2025 року безпосередньо до суду апеляційної інстанції через підсистему «Електронний суд» апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтовувалась тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів перерахування кредитних коштів на рахунок ОСОБА_1 , а також існування заборгованості за кредитним договором. Суд першої інстанції необґрунтовано взяв до уваги докази, які були подані позивачем. Крім того, позивач безпідставно нараховував, а суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь позивача проценти після закінчення строку кредитування. Також вважає, що стягнуті судом першої інстанції витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн. є не співмірними зі складністю справи та часом, витраченим представником позивача на надання правничої допомоги.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 січня 2025 року витребувано з П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області цивільну справу та 21 січня 2025 року справа надійшла на адресу апеляційного суду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача, просив її залишити без задоволення, через те, що обставини якими апелянт обґрунтовував свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору та доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, довідками про доставку електронного листа та отримання документів в Електронному суді.

Сторони у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 квітня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна», як кредитодавцем, та відповідачем  ОСОБА_1 , як позичальником, було укладено договір № 6572152 про надання споживчого кредиту у формі електронного документу на підставі анкети-заяви позичальника на отримання кредиту на відповідному інтернет-ресурсі https://creditplus.ua. З боку відповідача договір підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Викладене підтверджується копією означеного договору з додатком, копією паспорту споживчого кредиту, копією таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с.12-14).

За змістом пунктів 1.1-1.6 кредитного договору сума кредиту становить 13 300,00грн, строк кредиту 360 днів, періодичність платежів – кожні 30 днів, стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується в межах строку кредиту, знижена процентна ставка 1,095 % в день застосовується за певних умов, визначених договором, мета кредиту – споживчі потреби.

Через ТОВ «Пейтек Україна» кредитодавець ТОВ «Авентус Україна» 17 квітня 2023 року здійснив переказ грошових коштів в сумі 13 300,00 грн на платіжну картку відповідача, що підтверджується копією листа-повідомлення від 06 грудня 2024 року (а.с.44-45).

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 15 жовтня 2024 року на ім`я  ОСОБА_1  в банку емітовано карту № НОМЕР_1 , на яку 17 квітня 2023 року здійснено переказ коштів в сумі 13 300,00 грн. (а.с.91).

Позичальник не виконав належним чином свої кредитні зобов`язання, внаслідок чого у позичальника перед кредитодавцем за вищевказаним кредитним договором утворилась заборгованість, розмір якої станом на 26 травня 2024 року становить 52 943,75 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту – 13 154,43 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом – 24 083,12 грн.; заборгованості по процентам, нарахованих за 60 календарних днів – 15 706,20 грн. (а.с.18-23).

Також, новим кредитором за період 14 листопада 2023 року по 12 січня 2024 року нараховані відсотки за несвоєчасне погашення ОСОБА_1 кредиту в розмірі 15 706,20 грн., (60 календарних днів, відсоткова ставка 1,99 %). Загалом відсотки складають: 24 083,12 грн. + 15 706,20 грн. = 39 789,32 грн.

Згідно підпункту 3 пункту 4.1 договору про надання споживчого кредиту № 6572152 від 17 квітня 2023 року ТОВ «Авентус Україна» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди відповідача.

27 травня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та позивачем ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як фактором, укладено договір факторингу № 27.05/24-Ф, за умовами якого з урахуванням витягу з реєстру боржників позивач набув належних ТОВ «Авентус Україна» прав вимоги за договором № 6572152 про надання споживчого кредиту від 17 квітня 2023 року в розмірі 37 237,55 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту – 13 154,43 грн.; заборгованості про процентам за користування кредитом – 24 083,12 грн. (а.с.46-48).

Про вищевказаний факт відступлення прав вимоги за кредитним договором та наявність кредитної заборгованості позивач повідомляв відповідача письмово шляхом направлення відповідного повідомлення на адресу електронної пошти відповідача, вказаної при укладенні кредитного договору.

Відповідно до пункту 1.1 договору факторингу № 27.05/24-Ф від 27 травня 2024 року за цим договором позивач (фактор) зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Авентус Україна» (клієнта) (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Згідно пункту 1.2 договору факторингу перехід від клієнта (ТОВ «Авентус Україна») до фактора (позивача) вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор (позивач) стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників (копія додається) підтверджує факт переходу від клієнта до фактора (позивача) права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що кредитний договір підписаний відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що передбачено положеннями Закону України «Про електронну комерцію».  ОСОБА_1 , будучи обізнаною з умовами кредитування, свої зобов`язання належним чином не виконала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню за тілом кредиту та відсотками на користь позивача, який набув право вимоги первинного кредитора згідно з договором факторингу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором – це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор – це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі танадати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (стаття 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис»).

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20.

У справі встановлено, що відповідно пункту 1.3 кредитного договору № 6572152 від 17 квітня 2023 року сума кредиту складає 13 300,00грн.

Відповідно пункту 1.4 кредитного договору строк кредиту 360 днів, періодичність платежів – кожні 30 днів.

Відповідно до пункту 1.5.1 кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується в межах строку кредиту, знижена процентна ставка 1,095 % в день застосовується за певних умов, визначених договором, мета кредиту – споживчі потреби.

Відповідно до пункту 2.1 кредитного договору кошти кредиту надаються ТОВ «Авентус Україна» у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_2 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту.

Згідно з пунктом 2.4 кредитного договору кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно пункту 2.1 договору.

Відповідно до пункту 3.1 кредитного договору нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод “факт/факт”.

Відповідно до пункту 3.4 кредитного договору розмір процентної ставки, встановлений в підпункті 1.5 договору, залежить від умов її встановлення та є незмінним протягом усього строку дії договору та не може бути збільшений товариством в односторонньому порядку.

Для підписання кредитного договору  ОСОБА_1  було використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором А4666 відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 і 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір.

TOB «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 13 300,00 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_2 відповідно до листа ТОВ «Пейтек Україна» про перерахування коштів.

Договір про надання фінансового кредиту підписаний  ОСОБА_1  за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами 17 квітня 2023 року правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений.

В подальшому відповідачем вносились кошти на погашення заборгованості, що свідчить про погодження та продовження нею умов кредитування.

Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем  ОСОБА_1 таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Таким чином, оспорюваний договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому ОСОБА_1 через особистий кабінет на вебсайті позивача подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту шляхом натискання відповідної кнопки, після чого ТОВ «Авентус Україна» надіслало відповідачу за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач і використала для підтвердження підписання кредитного договору, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Отже, встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами, суд першої інстанції дійшов обґрунтовано висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

Встановивши зазначені обставини у справі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що між сторонами у справі укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач зобов`язалася прийняти грошові кошти та повернути їх частинами у визначений договором строк, а також сплатити відповідні проценти у погодженому сторонами розмірі за користування такими кредитними коштами. Доказів повернення вказаних грошових сум кредитору у вигляді тілу кредиту або відсотків матеріали справи не містять.

Як вбачається із змісту кредитного договору між позичальником та кредитором було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, в тому числі щодо сплати процентів (пункт 1.5 кредитного договору).

Підпис відповідача під договором свідчить про її ознайомлення з усіма його умовами, загальними умовами кредитування, іншою інформацією надання якої передбачено чинним законодавством України.

Кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; відповідач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови; не оспорювала кредитний договір в частині або в цілому, первісний кредитор надав відповідачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; кредитний договір містить інформацію щодо загальної вартості кредиту та графік погашення кредиту.

Отже, підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 посвідчила свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідач з власної ініціативи звернулася за отриманням кредиту до вільно обраної нею фінансової установи, а саме ТОВ «Авентус Україна», отримавши від останньої всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів перерахування кредитних коштів на рахунок ОСОБА_1 та доказів існування заборгованості у заявленому розмірі, колегія суддів не приймає до уваги як безпідставні, оскільки факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується частковим виконанням нею своїх зобов`язань за кредитним договором, що вбачається із розрахунку заборгованості (картки обліку договору), з якого видно, що ОСОБА_1 періодично здійснювала платежі в рахунок погашення заборгованості, останній раз 13 серпня 2023 року на суму 7 853,19 грн.

Крім того, згідно листа АТ КБ «ПриватБанк» від 15 жовтня 2024 року на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_1 , на яку 17 квітня 2023 року здійснено переказ коштів в сумі 13 300,00 грн. (а.с.91).

Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2020року у справі № 127/23910/14-ц вказав, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.

Отже, наданий позивачем розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом на підтвердження факту видачі кредитних коштів  ОСОБА_1 .

Таким чином, у даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину (стаття 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості виконання договору (стаття 629 ЦК України). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, а договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідачем не оспорено у передбаченому законом порядку факт укладення кредитного договору та його умови.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» заборгованості за договором № 6572152 про надання споживчого кредиту від 17 квітня 2023 року в розмірі 52 943,75 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту – 13 154,43 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом – 24 083,12 грн.; заборгованості по процентам, нарахованих за 60 календарних днів – 15 706,20 грн.

А тому доводи апеляційної скарги в цій частині не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Щодо витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції при визначенні розміру цих витрат врахував, що справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. Витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн. є співмірними зі складністю справи та часом, витраченим представником позивача на надання правничої допомоги.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн., понесені в суді апеляційної інстанції.

Під час апеляційного розгляду справи, професійну правничу допомогу позивачу надавала адвокат Крюкова М.В., що підтверджується договором про надання правової допомоги № 07/07-2022 від 07 липня 2022 року; ордером на надання правничої допомоги від 19 грудня 2024 року, звітом про надання правової допомоги згідно договору № 07/07-2022 від 03 лютого 2025 року на суму 8 000,00 грн., платіжною інструкцією № 4235 від 03 лютого 2025 року про сплату 8 000,00 грн. адвокату Крюковій М.В. за написання та подання відзиву на апеляційну скаргу у справі про стягнення заборгованості з  ОСОБА_1 .

Дослідивши надані представником позивача ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» докази щодо понесених витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що враховуючи складність справи та обсяг виконаних адвокатом робіт, часом витраченим на їх виконання, з відповідача ОСОБА_1 підлягають частковому стягненню на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції в розмірі 1 500,00 грн.

Керуючись статтями 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів, –

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – залишити без задоволення.

Рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2024 року – залишити без змін.

Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 500,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 19 березня 2025 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: М.О. Макаров

І.А. Єлізаренко