ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/382/25	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/4216/24 Категорія: 304070000 	Пироженко С.А. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       05 лютого 2025 року                                                                                                    м. Черкаси   

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Фетісова Т.Л. 	
судді	Карпенко О.В., Сіренко Ю.В.	

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача на рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 02.12.2024 (повний текст складено 02.12.2024, суддя в суді першої інстанції Пироженко С.А.) у цивільній справі за позовом КП теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, 

в с т а н о в и в :

КП теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради звернулося до суду у травні 2024 року з даним позовом, яким просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за надані послуги у розмірі 8 371,36 грн.,мотивуючи про невиконання споживачем своїх зобов`язань по оплаті отриманих від позивача комунальних послуг з централізованого опалення.
Рішенням  Соснівського районного суду міста Черкаси від 02.12.2024 позовні вимоги відхилено з посиланням на доведення відповідачем відключення його квартири від мереж централізованого опалення та відсутності приладів опалення у місцях загального користування в під`їзді багатоквартирного будинку, де знаходиться квартира відповідача.
На вказане рішення позивачем 10.01.2025 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування вказано на те, що дійсно квартиру відповідача було відключено від мереж централізованого опалення, проте стягнення заборгованості у даному випадку відбувається за опалення місць загального користування. 
У будинку відповідача наявний вузол комерційного обліку, який фіксує обсяг теплової енергії, витраченої на загально будинкові потреби, частка якої має бути оплачена за рахунок відповідача згідно відповідної формули нарахування.
Відповідач попередньо здійснював оплату за надані послуги, що свідчить про визнання ним боргу.
Позивачем було надано розрахунок заборгованості, який відповідач не спростовував, та запиту на деталізований розрахунок до позивача не надіслав.
Посилання суду на довідку ОСББ про відсутність приладів опалення у місцях загального користування в під`їзді відповідача не спростовує необхідність оплати споживачем втрат теплової енергії в транзитних трубопроводах загальнобудинкової мережі. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін, оскільки вважає його законним та належним чином обґрунтованим.
У своїй відповіді на вказаний відзив КП теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради  наполягав на задоволенні вимог своєї апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості в розмірі 8 371,36 грн.За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При розгляді справи встановлено, що позивач КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» здійснює постачання теплової енергії та гарячого водопостачання до багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , де знаходиться квартира відповідача ОСОБА_1 .
На час подачі позову між виконавцем та споживачами багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 , у тому числі і відповідачем, укладені Типові договору з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії.
Відповідач, не маючи претензій щодо якості наданих послуг, не виконує своїх зобов`язань щодо своєчасної та повної сплати за використані житлово-комунальні послуги, що спричинило виникнення в нього заборгованості станом на 29.02.2024 в сумі 8 371,36 грн.
Зазначена заборгованість нарахована на послуги щодо загально будинкових потреб на опалення.
Так відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг № 358, до загальнобудинкових потреб на опалення в будівлі відносяться: витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення (в разі наявності). Місця загального користування – загальнодоступні місця у будівлі/будинку (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), окрім допоміжних приміщень.
Для приміщень з індивідуальним опаленням, та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення, через які проходять транзитні трубопроводи внутрішньобудинкових систем опалення додатково до обсягу теплової енергії, витраченої на загально будинкові потреби, до розподіляється індивідуальний обсяг теплової енергії, тобто обсяг теплової енергії, що надходить від таких трубопроводів у це приміщення.
При цьому згідно Акту КП ТМ «Черкаситеплокомуненерго» від 15.10.2002 у зв`язку з виконанням всіх пунктів технічних умов та на підставі листа/усної заяви споживача/ від 15.10.2002 року припинена подача теплоносія на опалення та гаряче водопостачання приміщень квартири за адресою АДРЕСА_2 .
Однак факт відключення квартири від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не звільняє від обов`язку власника та користувача квартири з індивідуальним опаленням, як співвласник будинку, брати участь у витратах на утримання будинку, в тому числі приймати участь в оплаті. Відмова від централізованого опалення квартири не звільняє споживачів від обов`язку оплати за фактичні надані послуги. Співвласники квартир беруть участь у витратах на утримання будинку пропорційно займані площі, відповідно до встановлених тарифів, які передбачені чинним законодавством.
Разом з цим, відповідачем надано довідку, видану головою ОСББ «Гоголя 206» 04.10.2024, в якій вказано, що в під`їзді № 1 житлового будинку АДРЕСА_1 відсутні прилади опалення місць загального користування.
Спір про стягнення зазначеної заборгованості є предметом розгляду у даній справі. Правовідносини сторін, що виникли на підставі викладених вище фактичних обставин, регламентуються такими правовим нормами.
Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не передбачено договором або законом.
Згідно ч.2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
За змістом ст.ст. 67-68, 162 ЖК України наймач чи власник житла зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги по затвердженим тарифам. Плата за комунальні послуги вноситься щомісячно.
З моменту надання позивачем споживачам послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання між сторонами справи відповідно до ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» виникли правовідносини, які полягають, зокрема, у наявності в споживача зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати за спожиті послуги. При цьому, відсутність відповідного договору на їх надання не звільняє споживачів від обов`язку оплачувати надані житлово-комунальні послуги, враховуючи норми п.1 ч.2 ст.7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги». 
Аналогічна правова позиція міститься в постановах ВС від 10.12.2018 у справі №638/11034/15-ц, від 18.03.2019 у справі №210/5796/16-ц, від 18.12.2019 у справі №522/2625/16-ц, від 25.03.2020 у справі №211/3347/18-ц.
Апеляційний суд враховує, що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги – це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд згідно нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами п.2 ч.1 ст. 5 цього ЗУ). Права та обов`язки споживача визначені у статті 7 згаданого Закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Споживачем житлово-комунальних послуг являється фізична особа чи юридична особа, яка отримує чи має намір отримувати житлово-комунальні послуги.
Крім того, відповідно до ч.1 ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Тлумачення як положень ч.1 ст.714, так і інших норм глави 54 ЦК дає змогу стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу. Такий же висновок можливо зробити й при тлумаченні норм, закріплених в ЗУ «Про теплопостачання».
Згідно з п.3 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» до затвердження центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг співвласники багатоквартирного будинку або іншої будівлі, де налічуються два або більше споживачів, можуть визначити свій порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг відповідно до положень статті 10 цього Закону, а також прийняти рішення про незастосування положень частини п`ятої статті 10 цього Закону при розрахунках за житлово-комунальні послуги у відповідному будинку, будівлі.
Згідно ст.19 ЗУ «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Пунктом 10 ч.1 ст.7 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що співвласники зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Крім того частина 2 даної статті передбачає, що кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника.
Згідно пункту 24 постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії», передбачено, що розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу.
Визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», - за розрахунковим або середнім обсягом споживання) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі ведення обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».
Обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води.
Обслуговування та заміна вузлів розподільного обліку здійснюються відповідно до частин другої – четвертої статті 6 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та умов договору.
Витрати оператора зовнішніх інженерних мереж на обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку (їх складових частин) відшкодовуються споживачами відповідної комунальної послуги, а також власниками (співвласниками) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання у такій будівлі, шляхом сплати виконавцю комунальної послуги плати за абонентське обслуговування - за умови укладення індивідуальних договорів або індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг та з урахуванням особливостей, визначених цим Законом і ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (п.1ст.6 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»).
Згідно п.14 постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії», передбачено, що відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315.
Відповідно до п.п.36, 37, 38 постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором. Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб. Споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання).
Згідно Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315, встановлено порядок визначення та розподілу між споживачами обсягу спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень.
Місця загального користування (МЗК) загальнодоступні місця у будівлі/будинку (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), окрім допоміжних приміщень.
Обсяг теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення (ВФС) втрати теплової енергії у трубопроводах та в обладнанні внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, у тому числі в індивідуальному тепловому пункті.
Нарахування за МЗК та ВФС нараховуються та розподіляються на усіх мешканців будинку згідно «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг» затвердженої Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22.11.2018 № 315.
Відповідно до п.39 постанови КМУ №1182 від 11.12.2019 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води», споживач не звільняється від плати за абонентське обслуговування у разі відсутності фактичного споживання ним послуги або у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого теплопостачання та постачання гарячої води. Крім того, споживач не звільняється від плати за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) у разі відключення (відокремлення) квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого теплопостачання та постачання гарячої води.
Відповідно до ч.4, 6 ст.10 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», розподіл між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг здійснюється відповідно до методики, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання.
З урахуванням вказаного правового регулювання, яке покладає на власника квартири обов`язок оплачувати комунальні послуги, зокрема, щодо здійснення централізованого теплопостачання будинку, у якому така квартира знаходиться, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги у цій справі підлягають до задоволення, з урахуванням такого.
Предметом позову у справі є позовні вимоги теплопостачальної організації про стягнення заборгованості за послуги щодо опалення місць загального користування у багатоквартирному будинку.
Як вбачається з матеріалів справи, квартира за адресою АДРЕСА_2 , що належить відповідачу, від`єднана від мереж централізованого опалення.
Крім того, згідно довідки голови ОСББ «Гоголя 206» від 04.10.2024 в під`їзді № 1 житлового будинку АДРЕСА_1 відсутні прилади опалення місць загального користування.
З цих підстав суд першої інстанції прийшов до висновку про недоведеність тверджень позивача щодо надання відповідних послуг відповідачу щодо опалення місць загального користування.
Однак, як вбачається з доводів позивача, які не спростовуються та не заперечуються відповідачем, у будинку АДРЕСА_1 встановлений вузол комерційного обліку, який дає змогу визначати обсяг спожитої в будинку теплової енергії безпосередньо на опалення квартир та нежитлових приміщень, забезпечення загально будинкових потреб на опалення будинку та сумарний обсяг енергії, що надходить до приміщень з індивідуальним опаленням та окремих приміщень з транзитними мережами опалення.
При цьому обсяг теплової енергії, який витрачається на загально будинкові потреби, зокрема, щодо транзиту теплової енергії по будинку, розподіляється між усіма власниками приміщень будинку пропорційно до їх площ, як передбачено Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг №358. 
Таким чином відсутність у квартирі відповідача централізованого опалення та відсутність приладів опалення місць загального користування у відповідному під`їзді будинку ще не свідчить про відсутність витрат теплової енергії, пов`язаних з транзитними (транспортними) витратами при постачанні позивачем теплової енергії по всьому обладнанню, призначеному для опалення будинку.
Ще слід врахувати, що окремі витрати тепла та такі потреби позивачем були зафіксовані шляхом зняття показань лічильника, які відповідачем під сумнів не ставилися.
Отже позовні вимоги у даній справі є такими, що належним чином підтверджуються наданими доказами.
Апеляційний суд вважає необґрунтованими твердження суду першої інстанції про те, що позивачем не надано детального розрахунку щодо складових витрат на опалення за якими розраховується заборгованість, адже згідно розрахунку по о/р НОМЕР_1 на а.с.11 позивачем здійснено облік заборгованості за особовим рахунком відповідача, який ним під сумнів не ставився у аспекті необхідності зазначення усіх складових частин витрат на теплопостачання, що до такого розрахунку включено.
Відтак потреби в отриманні додаткових відомостей від позивача в цій частині для встановлення фактичних обставин у справі не виникало.
Відповідно до ст.376  ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Таким чином рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 02.12.2024 у даній справі слід скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та прийняти постанову про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 8 371,36 грн.
 
На підставі положень ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача слід стягнути 7 570,00 грн. судового збору, сплаченого за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій.
Доказів наявності у відповідача пільг щодо його оплати, передбачених ЗУ «Про судовий збір», матеріали справи не містять.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

п о с т а н о в и в  :

апеляційну скаргу – задовольнити.
Рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 02.12.2024 у даній справі – скасувати.
Позовні вимоги КП теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь КП теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради 8 371,36 грн. боргу.
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь КП теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради 7 570,00 грн. судового збору, сплаченого за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 05.02.2025.

Суддя-доповідач                        

Судді