ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 березня 2025 року                                                                          Справа № 902/966/22 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого судді     Гудак А.В.
судді                            Олексюк Г.Є.
судді                            Мельник О.В.
секретар судового засідання Новосельська О.В.
за участю представників:
позивача: Ракітін П.С.                        
відповідача: Кравчук О.В.   
приватний виконавець: Корольов М.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 11.12.2024 у справі №902/966/22 про відмову у задоволенні скарги Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" на бездіяльність приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Корольова М.А. (суддя Нешик О.С., м.Вінниця)
за позовом   Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"
до     Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз"
про   стягнення 193720977,52 грн заборгованості за договором транспортування природного газу

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 11.12.2024 у справі №902/966/22 відмовлено в задоволенні скарги Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" на бездіяльність приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Корольова М.А. б/н від 25.10.2024 в справі №902/966/22.
Не погоджуючись з постановленою ухвалою, Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" звернулось до суду з апеляційною скаргою в якій просить суд задовольнити апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 1 1.12.2024 по справі № 902/966/23. Ухвалу Господарського суду Вінницької області від 11.12.2024 у справі № 902/966/22 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким скаргу АТ «Вінницягаз» на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича в межах ВП № 76281417 задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.01.2025 відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 11.12.2024 у справі №902/966/22 про відмову у задоволенні скарги Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" на бездіяльність приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Корольова М.А. Розгляд апеляційної скарги призначено на 24.02.2025.                              
17 лютого 2025 року представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" через систему «Електронний суд» подано відзив на апеляційну скаргу в якій просить апеляційну скаргу АТ «Вінницягаз» на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 11.12.2024 у справі №902/966/22 залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Вінницької області від 11.12.2024 у справі №902/966/22 залишити без змін.
21 лютого 2025 року приватним виконавцем Корольовим Михайло Андрійовичем через систему «Електронний суд» подані пояснення на апеляційну скаргу в яких останній просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 11.12.2024 у справі №902/966/22 про відмову у задоволенні скарги Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" на бездіяльність приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Корольова М.А. в повному обсязі. Ухвалу Господарського суду Вінницької області від 11.12.2024 у справі №902/966/22 залишити без змін.   
Розпорядженням керівника апарату Північно-західного апеляційного господарського суду №01-05/55 від 21.02.2025 у зв`язку з перебуванням у відпустці судді-члена колегії у справі №902/966/22 – Коломис В.В. у період з 24.02.2025 по 07.03.2025 включно, відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, статті 155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у                           Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено       заміну судді-члена колегії у судовій справі №902/966/22.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.02.2025 визначений наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Гудак А.В., суддя Олексюк Г.Є., суддя Мельник О.В.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.02.2025 прийнято апеляційне провадження за апеляційною скаргою  Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 11.12.2024 у справі №902/966/22 про відмову у задоволенні скарги Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" на бездіяльність приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Корольова М.А., у новому складі суду: головуючий суддя Гудак А.В., суддя Олексюк Г.Є., суддя Мельник О.В.
В судовому засіданні 24.02.2025 представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги та надала відповідні пояснення. 
Представник позивача та приватний виконавець Корольов М.А. В судовому засіданні 24.02.2025 заперечили доводи апеляційної скарги та надали відповідні пояснення.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.02.2025 розгляд апеляційної скарги відкладено на 12 березня 2025 року. 
В судовому засіданні 12.03.2025 представник відповідача просила апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» задовольнити, а ухвалу Господарського суду Вінницької області від 11.12.2024 у справі № 902/966/22 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким скаргу АТ «Вінницягаз» на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича в межах ВП № 76281417 задовольнити в повному обсязі.
Представник позивача та приватний виконавець Корольов М.А. В судовому засіданні 12.03.2025 просили апеляційну скаргу АТ «Вінницягаз» залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Вінницької області від 11.12.2024 у справі №902/966/22 без змін. Заперечили щодо врахування під час розгляду апеляційної скарги у даній  справі в якості доказу примірника ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24.05.2022 у справі №757/11783/22-к роздрукованого з ЄДРСР та долученого до матеріалів справи судом апеляційної інстанції. 
Північно-західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права

ВСТАНОВИВ:

1.Зміст ухвали суду першої інстанції.
Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні скарги Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" на бездіяльність приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Корольова М.А. б/н від 25.10.2024 в справі №902/966/22 зазначив, що  заборгованість за судовим рішенням по даній справі підлягає врегулюванню за Законом України №1639-IX від 14.07.2021, проте не у всій сумі, а лише в частині заборгованості, пені, річних та інфляційних втрат, котрі виникли в період з 01 січня 2020 року по 28 лютого 2022 року. В той же час приватним виконавцем відкрито виконавче провадження з примусового виконання постанови за інший період (період після 28 лютого 2022 року), що вказує на те, що доводи боржника у скарзі б/н від 25.10.2024 є хибними (адже участь боржника у процедурі за Законом України №1639-IX від 14.07.2021 в тому числі й частково не надає йому права на списання будь-яких інших заборгованостей, що не стосуються дії цього Закону, а отже і не позбавляють стягувача права щодо стягнення таких (інших) сум). Отже заборгованість за судовим рішенням, що зазначена стягувачем у заяві про примусове виконання №ТОВВИХ-24-15280 від 08.10.2024 як частина заборгованості стягнута постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.05.2024 в справі №903/966/22 не підлягає врегулюванню відповідно до процедур передбачених Законом України №1639-IX від 14.07.2021. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що доводи боржника щодо того, що приватний виконавець мав зупинити вчинення виконавчих дій також в сумі, яка не підлягає врегулюванню відповідно до Закону України №1639-IX від 14.07.2021, є безпідставними та такими що прямо суперечать п.15 ч.1 ст.34 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016.
За змістом положень частини 3 ст.26 закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016, у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок/електронний гаманець боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банках, небанківських надавачах платіжних послуг для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.
Суд першої інстанції виснував, що стягнення з боржника заборгованості за період з            01 березня 2022 року по 23 вересня 2022 року в сумі 27801592,92 грн є правом стягувача, яке останній реалізував шляхом подачі приватному виконавцю відповідної заяви про примусове виконання рішення у відповідності до приписів ч.3 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016.

2.Узагальнені доводи апеляційної скарги та заперечення іншого учасника справи.               
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, відповідач посилається на те, що в матеріалах справи, а також у поданій Товариством заяві до приватного виконавця, наявне документальне підтвердження, що АТ «Вінницягаз» перебуває в реєстрі підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу у відповідності до постанови НКРЕКП № 1464 від 16.11.2022 року. Крім того, в матеріалах справи наявна роздруківка постанова НКРЕКП № 489 від 12 березня 2024 року, якою Регулятором були затверджені АТ «Вінницягаз»: обсяг перевищення фактичної вартості послуг з розподілу природного газу за даними звітності, поданої АТ «Вінницягаз» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, над тарифною виручкою, передбаченою тарифами на розподіл природного газу, встановленими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, з урахуванням отриманих компенсацій витрат, що утворився за період з 01 січня 2020 року по 31 жовтня 2021 року у сумі 298 540,52 тис. грн (без ПДВ); - обсяг перевищення фактичної вартості послуг з розподілу природного газу за даними звітності, поданої АТ «Вінницягаз» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, над тарифною виручкою, передбаченою тарифами на розподіл природного газу, встановленими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, з урахуванням отриманих компенсацій витрат, що утворився за період з 01 листопада 2021 року по 28 лютого 2022 року включно у сумі 251 480,26 тис. грн (без ПДВ). Докази виключення АТ «Вінницягаз» з Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу, в матеріалах справи відсутні. Отже, заборгованість АТ «Вінницягаз» перед ТОВ «Оператор ГТС України», яка виникла на підставі договору транспортування природного газу від 04.02.2020 р. за період з                   квітня-травня, вересня-жовтня, грудня 2021 року в розмірі 145   241 312,37 грн., стягнута відповідно до постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.05.2024, підлягає під врегулювання виключно у визначеній Законом № 1639 процедурі погашення боргу за рахунок видатків державного бюджету та увійшла до складу визначених у постанові НКРЕКП № 489 від 12.03.2024 сум.
Відповідач зазначає, що оскільки за змістом частини 3 статті 549 ЦК України пеня обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, то пеня так само як інфляційні втрати і 3% річних, що є предметом цього позову та нараховані у зв`язку з неналежним виконанням основного зобов`язання, по суті випливають з основного зобов`язання та є додатковими зобов`язаннями до основного зобов`язання (основного боргу). 
Крім того, відповідач зазначає, що на момент звернення АТ «Вінницягаз» до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова М.А. з заявою про зупинення вчинення виконавчих дій були наявні дві обов`язкові обставини для зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №75632156, передбачені п. 15 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження: сума основного боргу, що стягується за наказом №902/966/22 від 01.08.2024 підлягає врегулюванню відповідно до процедур, передбачених Законом України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу"; перебування боржника – АТ «Вінницягаз» в реєстрі підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу. Тому, не зупинивши виконавче провадження щодо виконання наказу Господарського суду Вінницької області №902/966/22 від 01.08.2024 приватний виконавець допустив неправомірну бездіяльність, чим порушив майнові права боржника.
Поряд з цим, відповідач в апеляційній скарзі послався на правові  висновки Верховного Суду України, наведені у постанові від 19.12.2024 по справі № 903/62/23 за результатами розгляду касаційної скарги АТ “Волиньгаз” на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.09.2024, які полягають у тому, що з урахуванням вимог пункту 2 частини другої статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" приватний виконавець не мав права відкривати виконавче провадження та здійснювати виконавчі дії щодо майна боржника, оскільки частка держави у статутному капіталі, з урахуванням її перебування в управління Національного агентства, складає більше 25%. 
Заперечуючи доводи апеляційної скарги позивач у відзиві   на апеляційну скаргу вказує, що Закон № 1639-IX містить чітку вказівку стосовно того, заборгованість якого періоду виникнення підлягає врегулюванню, а саме яка виникла з 1 січня 2020 року по                             28 лютого 2022 року включно. Отже, 3% річних, інфляційні та пеня, які нараховані після 28.02.2022 врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» не підлягають та можуть бути примусово стягнуті. Враховуючи, що виконавче провадження відкрито для примусового стягнення виключно заборгованості, яка виникла після 28.02.2022, у приватного виконавця не було правових підстав зупиняти таке виконавче провадження. Таким чином, позивач вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку стосовно того, що сума заборгованості яка стягується у виконавчому провадженні №76281417 у розмірі 27 801 592,92 грн не підлягає врегулюванню згідно Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», оскільки виникла після 28.02.2022., а тому відповідно виконавче провадження №76281417, яке відкрите для стягнення виключної даної заборгованості не підлягає зупиненню на підставі п.15 ч.1 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження». Поряд з цим, представник позивача в  судовому засіданні 12.03.2025 заперечив щодо врахування під час розгляду апеляційної скарги у даній  справі в якості доказу примірника ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24.05.2022 у справі №757/11783/22-к роздрукованого з ЄДРСР та долученого до матеріалів справи судом апеляційної інстанції. 
Подані 21 лютого 2025 року приватним виконавцем Корольовим Михайло Андрійовичем через систему «Електронний суд» пояснення на апеляційну скаргу в яких останній просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 11.12.2024 у справі №902/966/22 про відмову у задоволенні скарги Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" на бездіяльність приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Корольова М.А. в повному обсязі, а ухвалу Господарського суду Вінницької області від 11.12.2024 у справі №902/966/22 залишити без змін, колегія суддів розцінює як відзив на апеляційну скаргу. Проте, аргументи приватного виконавця, які наведені ним у вказаних поясненнях на апеляційну скаргу, які є по суті відзивом на апеляційну скаргу суд апеляційної інстанції не розглядає, адже подано такий   відзив   із   пропуском    строку на вчинення відповідної процесуальної дії установленого судом в ухвалі Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.01.2025 про відкриття апеляційного провадження у справі №902/966/22 (до 19.02.2025 включно) і яка доставлена до електронного кабінету приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича 28.01.2025 16:37, що підтверджується довідкою Північно-західного апеляційного господарського суду про доставку електронного листа (а.с.11 т.8).     

3. Обставини справи, встановлені апеляційним судом.
Рішенням Господарського суду Вінницької області від 23.02.2024 у справі №902/966/22 позов задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" 145 241 312,37 грн - основного боргу, 6 713 652,14 грн - пені, 2014488,97 грн - 3% річних, 30 783 919,74 грн - інфляційних втрат та 867276,61 грн відшкодування витрат зі сплати судового збору. У задоволенні позову в частині стягнення 6953115,34 грн пені та 2014488,96 грн 3% річних, відмовлено. Судовий збір в сумі 1073,39 грн залишено за позивачем (а.с.248-266 т.4).
Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.05.2024 року у справі №902/966/22 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на рішення Господарського суду Вінницької області від 23.02.2024 у справі №902/966/22 задоволено частково. Рішення Господарського суду Вінницької області від 23.02.2024 у справі №902/966/22 змінено в частині стягнення пені та 3% річних. Резолютивну частину рішення Господарського суду Вінницької області від 23.02.2024 у справі №902/966/22 викладено в наступній редакції: « 1. Позов задовольнити частково. 2. Стягнути з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" (ідентифікаційний код: 03338649; місцезнаходження: провулок Костя Широцького, буд.24, м. Вінниця, Вінницька обл., 21012) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (ідентифікаційний код: 42795490; місцезнаходження: пр. Любомира Гузара, буд. 44, м. Київ, 03065) 145 241 312,37 грн - основного боргу, 6 799 090,87 грн - пені, 2    008 556,78 грн - 3% річних, 30 783 919,74 грн - інфляційних втрат та 868 002,66 грн відшкодування витрат зі сплати судового збору. В решті позову відмовити". Стягнуто з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" (ідентифікаційний код: 03338649; місцезнаходження: провулок Костя Широцького, буд. 24, м.Вінниця, Вінницька обл., 21012) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (ідентифікаційний код: 42795490; місцезнаходження: пр. Любомира Гузара, буд. 44, м. Київ, 03065) судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3577,79 грн (а.с.116-122 т.5).
Постановою Верховного Суду від 11.07.2024 у справі №902/966/22 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» залишено без задоволення. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.05.2024 та рішення Господарського суду Вінницької області від 23.02.2024 у справі №902/966/22 в оскаржуваній частині залишено без змін (а.с.61-71 т.6).
На виконання постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.05.2024 Господарським судом Вінницької області 01.08.2024 видані відповідні накази (а.с.78-79 т.6).
11 жовтня 2024 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Корольовим М.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №76281417 з виконання наказу Господарського суду Вінницької області №902/966/22 від 01.08.2024. У вказаній постанові зазначено: "...В заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач просить відкрити виконавцем провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Вінницької області від 01.08.2024 у справі №902/966/22 в частині стягнення з АТ "Вінницягаз" на користь ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" 27801592,92 грн, яка виникла після 28.02.2022 та не підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" (а.с.19-20 т.7).
11 жовтня 2024 року приватним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди в розмірі 10 відсотків суми, що підлягала стягненню за виконавчим документом, у сумі 2780159,29 грн (а.с.15 т.7).
11 жовтня 2024 року приватним виконавцем винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 431,00 грн (а.с.16-17 т.7).
11 жовтня 2024 року приватним виконавцем, керуючись приписами   статті 30 Закону України "Про виконавче провадження", винесено постанову про приєднання виконавчого провадження №76281417 до зведеного виконавчого провадження №70204561 (а.с.18 т.7).
18 жовтня 2024 року Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" звернулось до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова М.А. з заявою №21001-Ск-1936-1024 про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №76281417, оскільки сума, що стягується, підлягає врегулюванню відповідно до процедур, передбачених Законом України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" №1639-IX від 14.07.2021 (а.с.13 т.7). Водночас жодної відповіді від приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова М.А. заявник не отримав, а виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Вінницької області №902/966/22 від 01.08.2024 зупинено не було. 
28 жовтня 2024 року Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" звернулось до суду першої інстанції зі скаргою на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича щодо незупинення вчинення виконавчих дій в межах виконавчого провадження № 76281417 в якій просило суд скаргу на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича задовольнити. Визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича в межах ВП № 76281417 щодо незупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу Господарського суду Вінницької області від 01.08.2024 по справі № 902/966/22 про стягнення з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» 145 241 312,37 грн. основного боргу, 6 799 090,87 грн. – пені, 2 008 556,78 грн. – 3 % річних, 30 783 919,74 грн. інфляційних втрат до виключення Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» з Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного азу відповідно до Закону України» Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу». Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича винести постанову про зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу Господарського суду Вінницької області від 01.08.2024 по справі № 902/966/22 про стягнення з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» 145 241 312,37 грн. основного боргу, 6 799 090,87 грн. – пені, 2 008 556,78 грн. – 3 % річних, 30 783 919,74 грн. інфляційних втрат до виключення Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» з Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного азу відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» (а.с.1-6 т.7).
В обґрунтування вказаної скарги заявник відзначив, що 11.10.2024 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Корольовим М.А. прийнято до виконання судовий наказ, виданий на виконання постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.05.2024, та винесено постанови, зокрема про:
- відкриття виконавчого провадження №76281417 від 11.10.2024 з виконання наказу Господарського суду Вінницької області №902/966/22 від 01.08.2024 щодо стягнення з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" 145241312,37 грн - основного боргу, 6799090,87 грн - пені, 2008556,78 грн - 3% річних, 30783 919,74 грн - інфляційних втрат та 868002,66 грн відшкодування витрат зі сплати судового збору;
- приєднання виконавчого провадження №76281417 від 11.10.2024 до зведеного виконавчого провадження №70204561, яке здійснює приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Корольов М.А.
На думку заявника, до спірних правовідносини, які виникли між сторонами в частині зобов`язань з оплати вартості щодобових негативних небалансів за період квітня, травня, вересня-жовтня, грудня 2021 року, стягнення яких було предметом спору в справі №902/966/22, поширюється дія Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" №1639-IX від 14.07.2021.
За наведених обставин заявник вважає, що заборгованість Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" за період квітня, травня, вересня-жовтня, грудня 2021 року не може бути примусово стягнута з боржника, а виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Вінницької області №902/966/22 від 01.08.2024 відповідно до положень п.15 ч.1 ст.34 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 підлягає зупиненню.

4. Правова позиція апеляційного суду стосовно обставин справи і доводів апеляційної скарги.
Предметом апеляційного перегляду є ухвала Господарського суду Вінницької області від 11.12.2024 у справі №902/966/22 відмовлено в задоволенні скарги Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" на бездіяльність приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Корольова М.А. б/н від 25.10.2024 в справі №902/966/22.
Статтею 129-1 Конституції України   встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист, яка охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини   рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012).
Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини   рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012          №11-рп/2012).
Конституційний Суд України у рішенні від 15.05.2019 N 2-рп (II)/2019) наголосив, що визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист: невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.
Відповідно до частин першої, другої   статті 18 ГПК України   судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Згідно з частиною першою   статті 326 ГПК України   судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Частиною першою   статті 327 ГПК України   виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
Відтак, гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності виконавців.
Так,   статтею 339 ГПК України   (тут і далі у редакції, чинній на час звернення зі скаргою) передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього   Кодексу, порушено їхні права.
Аналогічні положення містить   стаття 74 Закону України "Про виконавче провадження", якою передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 Закону).
Враховуючи зміст наведених норм, розглядаючи скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо їх (рішень, дій, бездіяльності) правомірності/неправомірності, суд має надати оцінку законності дій останнього, тобто встановити, чи було ним дотримано приписи законодавства, які регламентують його діяльність у спірних правовідносинах.
Доводи апеляційної скарги відповідача, як й скарги на дії приватного виконавця, зводяться до того, що бездіяльність приватного виконавця Корольова М.А. в частині невчинення дій з винесення постанови про зупинення вчинення виконавчих дій в межах ВП №76281417 з примусового виконання наказу Господарського суду Вінницької області від 01.08.2024 по справі №902/966/22 про стягнення з АТ «Вінницягаз» на користь ТОВ «Оператор ГТС України» 145 241 312,37 грн - основного боргу, 6 799 090,87 грн - пені,                           2 008 556,78 грн - 3% річних, 30 783 919,74 грн - інфляційних втрат та 868 002,66 грн відшкодування витрат зі сплати судового збору порушує законні права та інтереси відповідача, а також суперечить нормам ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження».
Водночас, колегія суддів відзначає, що враховуючи твердження відповідача про бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова М.А. щодо невчинення дій з винесення постанови про зупинення вчинення виконавчих дій в межах ВП №76281417 з примусового виконання наказу Господарського суду Вінницької області від 01.08.2024 по справі №902/966/22, визначальним у цій справі є питання наявності/відсутності підстав для вчинення приватним виконавцем виконавчих дій задля виконання судового рішення у справі №902/966/22.
Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються   Законами України "Про виконавче провадження"   та   "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження"   встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені   Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього   Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього   Закону   підлягають примусовому виконанню.
Згідно з частиною першою   статті 5 Закону України "Про виконавче провадження"   примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються   Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
За приписами частини другої   статті 19 Конституції України   органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Відповідно до частини першої   статті 18 Закону України "Про виконавче провадження"   виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Пунктом 1 частини другої   статті 18 Закону України "Про виконавче провадження"   унормовано обов`язок виконавця здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до   статті 339 Господарського процесуального кодексу України   сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього   Кодексу, порушено їхні права.
Пунктом 2 частини другої   статті 5 Закону України "Про виконавче провадження"   встановлено, що приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених   статтею 3 цього Закону, крім рішень, за якими боржником є держава, державні органи, Національний банк України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, державні та комунальні підприємства, установи, організації, юридичні особи, частка держави у статутному капіталі яких перевищує 25 відсотків, та/або які фінансуються виключно за кошти державного або місцевого бюджету.
В такий спосіб законом прямо передбачено обмеження у здійсненні приватним виконавцем примусового виконання рішень, передбачених   статтею 3 цього Закону, зокрема, обмеження стосується боржників - юридичних осіб, у статутному капіталі яких частка більше 25 відсотків належить державі.
Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів"   визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) державними виконавцями органів державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3).
Пункт 6 частини першої   статті 4 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів"   та пункт 4 частини першої   статті 2 Закону України "Про виконавче провадження"   встановлюють принцип (засаду) диспозитивності виконавчого провадження та визначають його обов`язковість при здійсненні виконавчого провадження органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями.
Цей принцип полягає, зокрема, у наданні стягувачу права вибору пред`явити виконавчий документ для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до   статті 5 Закону України "Про виконавче провадження"   віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців (абзац другий частини першої   статті 19 цього Закону).
Тобто, вищевказані положення надають стягувачу право на власний розсуд обрати орган, що буде здійснювати примусове виконання, обираючи при цьому між державною виконавчою службою та приватними виконавцями, проте з урахуванням передбачених законом обмежень.
Частина перша   статті 27 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів"   і частина друга   статті 24 Закону України "Про виконавче провадження"   також передбачають право фізичних або юридичних осіб вільно обирати приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначених   Законом України "Про виконавче провадження". Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Залежно від вибору стягувача та після пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця у відповідного виконавця виникають передбачені   статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження"   права й обов`язки, зокрема обов`язок здійснювати заходи примусового виконання рішення у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
З`ясовуючи питання щодо наявності/відсутності у приватного виконавця повноважень на вчинення виконавчих дій щодо боржника з огляду на приписи положень пункту 2 частини другої   статті 5 Закону України "Про виконавче провадження", колегія суддів зазначає наступне.
Відповідачем у апеляційній скарзі зокрема звернута увага, що корпоративні права АТ “Вінницягаз”, перебувають у управлінні Національного агентства, як центрального органу виконавчої влади зі спеціальним статусом.
Так, згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень https://reyestr.court.gov.ua/Review/104457558 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24.05.2022 у справі №757/11783/22-к в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів було передано  корпоративні права, що   належать на   праві власності ТОВ   "ТРАНЗИТ-ІНВЕСТ" (ідентифікаційний код 35488715), а   саме: цінні папери   - акції, вид цінного паперу 01110100 (акція проста бездокументарна іменна), міжнародний ідентифікаційний номер UA4000111660, емітовані АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ "ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ "ВІННИЦЯГАЗ" (ідентифікаційний код 03338649) у   кількості 1 252 916 штук номінальною вартістю 0,50   грн. кожна (депозитарна установа   Публічне акціонерне товариство "Банк "КЛІРИНГОВИЙ ДІМ", ідентифікаційний код 21665382), що   належать ТОВ   "ТРАНЗИТ-ІНВЕСТ" (ідентифікаційний код 35488715) та   становлять 24,0937 % від   загальної кількості; корпоративні права, що   належать на   праві власності ПрАТ   "ГАЗТЕК" (ідентифікаційний код 31815603), а   саме: цінні папери   - акції, вид цінного паперу 01110100 (акція проста бездокументарна іменна), міжнародний ідентифікаційний номер UA4000111660, емітовані АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ "ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ "ВІННИЦЯГАЗ" (ідентифікаційний код 03338649) у   кількості 2 539 164 штук номінальною вартістю 0,50   грн. кожна (депозитарна установа   Публічне акціонерне товариство "Банк "КЛІРИНГОВИЙ ДІМ", ідентифікаційний код 21665382), що   належать ПрАТ   "ГАЗТЕК" (ідентифікаційний код 31815603) та   становлять 48,8283 % від   загальної кількості, що в сукупності становить 72,922% відсотків Статутного капіталу Товариства. Примірник вказаної ухвали судом апеляційної інстанції роздрукований з Єдиного державного реєстру судових рішень та долучений до матеріалів справи.
Відповідно до вимог статті 2 Закону України "Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів" (далі - Закон №772-VIII) Національне агентство є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері виявлення та розшуку активів, на які може бути накладено арешт у кримінальному провадженні чи у справі про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави, та/або з управління активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні чи у справі про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави або які конфісковано у кримінальному провадженні чи стягнено за рішенням суду в дохід держави внаслідок визнання їх необґрунтованими.
Статті 9, 19 цього ж закону серед функцій Національного агентства визначають управління арештованими в кримінальному провадженні активами, формування та реалізацію державної політики у сфері управління активами, на які накладено арешт або які конфісковано у кримінальному провадженні.
Стаття 1 Закону № 772-VIII визначає управління активами як діяльність   із володіння, користування та розпорядження   активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні чи у справі про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави і вирішено питання про їх передачу Національному агентству, тобто забезпечення збереження активів, збереження (за можливості - збільшення) їх економічної вартості, передача їх в управління або реалізація активів у випадках та порядку, передбачених цим Законом, а також реалізація активів, конфіскованих у кримінальному провадженні чи стягнених за рішенням суду в дохід держави внаслідок визнання їх необґрунтованими.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що визначений вказаною нормою закону зміст управління активами є тотожним змісту права власності, наведеному у статті 317 Цивільного кодексу України (власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном).
З аналізу статті 100 Кримінального процесуального кодексу України вбачається, що в управління чи для реалізації Національному агентству передаються активи за сукупності умов: такі активи визнані речовими доказами в кримінальному провадженні; вартістю понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; можуть бути передані Національному агентству за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням суду.
Строк управління активами, що передані Національному агентству, залежить від строку дії арешту в кримінальному провадженні. З припиненням арешту або закриттям кримінального провадження припиняється і дія управління арештованим майном.
Статті 21, 21-1 Закону № 772-VIII визначають, що управління активами здійснюється на умовах ефективності, а також збереження (за можливості - збільшення) їх економічної вартості. Управління рухомим та нерухомим майном, цінними паперами, майновими та іншими правами здійснюється Національним агентством шляхом реалізації відповідних активів або передачі їх в управління. Управління активами припиняється в раз скасування арешту прийнятих в управління активів, їх конфіскації (у т.ч. спеціальної конфіскації), іншого судового рішення про їх стягнення в дохід держави. У разі надходження винесеного у межах наданих законом повноважень рішення прокурора або судового рішення, що набрало законної сили, якими скасовано арешт прийнятих в управління активів та/або скасовано передачу активів в управління Національному агентству, за умови наявності судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, Національне агентство протягом десяти робочих днів повертає їх законному власнику.
З урахуванням викладеного та зважаючи на вимоги статті 1 Закону № 772-VIII (управління активами, що здійснюється Національним агентством, включає діяльність із володіння, користування та розпорядження ними) колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для ототожнення таких правовідносин зі змістом права власності.
Відповідно до статті 96-1 Цивільного кодексу України права учасників юридичних осіб (корпоративні права) - це сукупність правомочностей, що належать особі як учаснику (засновнику, акціонеру, пайовику) юридичної особи відповідно до закону та статуту товариства. Корпоративні права набуваються особою з моменту набуття права власності на частку (акцію, пай або інший об`єкт цивільних прав, що засвідчує участь особи в юридичній особі) у статутному капіталі юридичної особи.
За приписами статті 22 Закону України "Про акціонерні товариства" акція товариства посвідчує корпоративні права акціонера щодо відповідного акціонерного товариства.
Згідно з частиною першою статті 27 цього Закону кожною простою акцією акціонерного товариства її власнику - акціонеру надається однакова сукупність прав, включаючи права на: участь в управлінні товариством; отримання дивідендів; отримання у разі ліквідації товариства частини його майна або вартості частини майна товариства; отримання інформації про господарську діяльність товариства.
У постанові від 16.04.2024 у справі № 922/331/23 Верховний Суд дійшов наступних висновків:
1) арешт корпоративних прав із встановленням заборони на розпорядження акціями у кримінального провадженні веде до тимчасового позбавлення власника акцій можливості розпоряджатися цими акціями, згідно з частиною першою статті 170 Кримінального процесуального кодексу України. Цей арешт може також обмежувати право користування акціями, зокрема права на участь у управлінні компанією та інші корпоративні права, якщо такі обмеження чітко зазначені в ухвалі суду;
2) господарський суд не має повноважень змінювати чи роз`яснювати ухвали слідчого судді, що постановлені у кримінальному провадженні. Господарський суд може лише дослідити зміст ухвали про арешт та її вплив на спірні правовідносини, тому керуючись принципом правової визначеності, зобов`язаний керуватися буквальним формулюванням резолютивної частини ухвали про арешт щодо встановлених заборон та обмежень;
3) за загальним правилом, якщо акції передані в управління на підставі ухвали слідчого судді, управитель під час здійснення повноважень власника таких активів у вищих органах управління юридичної особи зобов`язаний погоджувати свої дії з власником акцій. Такий обов`язок відсутній, якщо акції передані в управління підприємству за рішенням Кабінету Міністрів України у порядку особливої процедури;
4) у спірних правовідносинах правовою підставою обмеження прав акціонера є не лише ухвали слідчого судді про арешт корпоративних прав у спосіб встановлення заборони на реалізацію акцій (на чому помилково наполягає скаржник), а й рішення Кабінету Міністрів України, що дозволяє Управителю діяти у вищих органах управління юридичної особи на власний розсуд без погодження з власником акцій, на які накладено арешт.
З матеріалів даної справи та обставин, встановлених судами, вбачається, що Кабінет Міністрів України передав активи Компанії в управління державному підприємству у зв`язку з винятковим випадком у порядку, встановленому статтею 21-1 Закону України від 10.11.2015 № 772-VIII , що породжує відповідні правові наслідки.
Наведене свідчить, що у спірних правовідносинах Управитель під час здійснення повноважень власника таких активів (акцій) не зобов`язаний погоджувати свої дії у вищих органах управління відповідної юридичної особи з власником таких активів (акціонером).
Питання про їх передачу в управління Національному агентству було вирішено наступною ухвалою слідчого судді від 24.05.2022. Питання існування та оцінки випадку як виняткового для застосування статті 211 вказаного Закону України вирішував Кабінет Міністрів України у розпорядженні від 28.05.2022 № 429-р за поданням Національного агентства, що впливає на особливості управління акціями та права акціонера.
Відповідно до пункт 4 частини першої статті 1 Закону України № 772-VIII управління активами - діяльність із володіння, користування та розпорядження активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні чи у справі про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави і вирішено питання про їх передачу Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, тобто забезпечення збереження активів, збереження (за можливості - збільшення) їх економічної вартості, передача їх в управління або реалізація активів у випадках та порядку, передбачених цим Законом, а також реалізація активів, конфіскованих у кримінальному провадженні чи стягнених за рішенням суду в дохід держави внаслідок визнання їх необґрунтованими.
Аргументи скаржника про те, що Управитель не набув прав за цінними паперами та взагалі не мав вчиняти жодних дій як Управитель, доки не внесено змін до системи депозитарного обліку, Суд відхиляє, оскільки суд апеляційної інстанції надав оцінку таким доводам і обґрунтовано виходив з того, що чинним законодавством визначено особливості набуття управителем статусу керуючого рахунком у цінних паперах.
Зокрема, згідно з частинами десятою та одинадцятою глави 1 розділу 5 Положення про проведення депозитарної діяльності, затвердженого рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 23.04.2013 № 735, у разі передачі цінних паперів депонента, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, на підставі відповідної ухвали слідчого судді, суду або згоди власника цінних паперів на їх передачу в управління Національного агентства статусу керуючого рахунком щодо рахунку в цінних паперах такого депонента в депозитарній установі набуває Національне агентство або юридична особа, якій Національним агентством за результатами конкурсу в порядку, встановленому законом, такі цінні папери передані в управління. У разі передачі цінних паперів в управління Національному агентству реалізація прав на такі цінні папери здійснюється останнім. У разі передачі цінних паперів Національним агентством в управління Управителю Управитель здійснює повноваження власника таких цінних паперів на підставі договору про управління між Національним агентством та Управителем з урахуванням вимог та обмежень, встановлених законодавством. Набуття Національним агентством/Управителем статусу керуючого рахунком у цінних паперах не потребує відповідного розпорядження депонента та обов`язкового переоформлення анкети рахунку в цінних паперах депонента.
Вищевикладене дає підстави для висновку, що при виконанні судових рішень щодо стягнення коштів за рахунок активів боржника, які у передбаченому законом порядку передані в управління Національного агентства як центрального органу державної виконавчої влади, підлягає застосуванню пункт 2 частини другої статті 5 Закону, оскільки вказана норма не має будь-яких застережень відносно того, що частка держави в розмірі більш ніж 25% статутного капіталу має належати їй лише на праві власності та/або з зазначеннями про це у відповідних державних реєстрах.
Щодо можливості приватного виконавця здійснювати виконання рішень щодо боржника, корпоративні права якого перебувають у управлінні Національного агентства,   Верховний Суд, виходячи із системного тлумачення статей 124, 129-1 Конституції України, статей 317, 318 Цивільного кодексу України, статті 1 Закону України "Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів" (далі - Закон № 772-VIII), пункту 2 частини другої статті 5 Закону України "Про виконавче провадження", дійшов висновку, що після запровадження управління майном держава в особі Національного агентства набула тимчасово права власника щодо таких корпоративних прав з метою забезпечення збереження активів та збереження (за можливості - збільшення) їх економічної вартості.
Такий висновок щодо транспозиції права власності відповідає, зокрема пункту 8 статті 21 Закону №772-VIII, за вимогами якого у разі надходження винесеного у межах наданих законом повноважень рішення прокурора або судового рішення, що набрало законної сили, якими скасовано арешт прийнятих в управління активів та/або скасовано передачу активів в управління Національному агентству, останнє протягом десяти робочих днів повертає їх законному власнику.
Тобто застосована законодавцем юридична конструкція свідчить про те, що під час здійснення процедури управління активами повноваження власника реалізуються саме Національним агентством (АРМА), а майно та корпоративні права фактично перебувають у його власності та повертаються власнику лише після відповідного рішення прокурора чи суду.
В такий спосіб, з урахуванням вимог частини другої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець не мав права відкривати виконавче провадження та здійснювати виконавчі дії щодо майна боржника, оскільки частка держави в статутному капіталі, з урахуванням їх перебування в управлінні Національного агентства, складає більше 25%.
При цьому Верховний Суд звернув увагу, що зазначене не є перешкодою для примусового виконання судового рішення Державною виконавчою службою, не обмежує стягувача у здійсненні відповідних дій у порядку, встановленому законом.
Вищевказані висновки, сформовані у постанові суду касаційної інстанції від 19.12.2024 у справі №903/62/23, є обов`язковими для врахування у цій справі за приписами частини четвертої статті 236 Господарського процесуально кодексу України.
Колегія суддів відхиляє заперечення приватного виконавця та представника стягувача щодо застосування наведених висновків, оскільки постанова Верховного Суду від 19.12.2024 у справі №903/62/23 винесена у справі, де предметом касаційного перегляду є питання наявності/відсутності підстав для вчинення приватним виконавцем виконавчих дій задля виконання судового рішення у справі №903/62/23 (у зв`язку з перебуванням активів АТ "Волиньгаз" в управлінні держави в особі Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, тобто частка державної власності у статутному капіталі боржника перевищує 25 відсотків).
Вказаним, також спростовуються заперечення приватного виконавця та представника стягувача щодо врахування під час розгляду апеляційної скарги у даній  справі в якості доказу примірника ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24.05.2022 у справі №757/11783/22-к роздрукованого з ЄДРСР та долученого до матеріалів справи судом апеляційної інстанції. 
Поряд з цим, колегія суддів відзначає, що згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") суд, незалежно від наявності посилання сторін, самостійно вирішує, які норми права повинні застосовуватися для вирішення спору, при цьому сторони не зобов`язані доказувати в суді наявність та необхідність застосування певної норми до спірних правовідносин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц).
Тобто суд самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію спірних правовідносин та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (такий висновок викладено у   постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №924/1473/15).
Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту (такий висновок викладено у   постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №917/1739/17).
Проте, судом першої інстанції з урахуванням вищевикладених законодавчих норм не досліджувалось істотне питання наявності/відсутності підстав для вчинення приватним виконавцем  виконавчого округу міста Києва Корольовим Михайлом Андрійовичем виконавчих дій щодо Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" задля виконання судового рішення у справі №902/966/22. 
Разом з тим, судова колегія відзначає, що в даному випадку, ні приватним виконавцем, ні стягувачем не спростовані обставини, що на час відкриття виконавчого провадження та розгляду скарги на бездіяльність приватного виконавця, корпоративні права Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" передані в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, у розмірі, що перевищує 25% статутного капіталу.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича повноважень на вчинення будь-яких виконавчих дій щодо Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз", активи якого передані в управління держави в особі Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.
Таким чином, встановлені обставини справи виключають підстави для задоволення скарги Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" про визнання неправомірною бездіяльністі приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича в межах ВП № 76281417 щодо незупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу Господарського суду Вінницької області від 01.08.2024 по справі №902/966/22 про стягнення з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» 145 241 312,37 грн. основного боргу, 6 799 090,87 грн. – пені, 2 008 556,78 грн. – 3 % річних, 30 783 919,74 грн. інфляційних втрат до виключення Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» з Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного азу відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» та зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича винести постанову про зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу Господарського суду Вінницької області від 01.08.2024 по справі № 902/966/22 про стягнення з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» 145 241 312,37 грн. основного боргу, 6 799 090,87 грн. – пені, 2 008 556,78 грн. – 3 % річних, 30 783 919,74 грн. інфляційних втрат до виключення Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» з Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного азу відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу».

5. Висновки за результатами апеляційного розгляду.                                                           
За змістом   ст. 236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Частиною 1   ст. 277 ГПК України   встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч. 4   ст. 277 ГПК України).
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування ухвали Господарського суду Вінницької області від 11.12.2024 у справі №902/966/22 про відмову у задоволенні скарги Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" на бездіяльність приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Корольова М.А., оскільки як встановлено судом апеляційної інстанції у останнього відсутні повноваження на вчинення будь-яких виконавчих дій щодо Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз". 
Водночас, Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» у скарзі на бездіяльність приватного виконавця не було заявлено про скасування винесених 11 жовтня 2024 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Корольовим М.А. постанови про відкриття виконавчого провадження №76281417 з виконання наказу Господарського суду Вінницької області №902/966/22 від 01.08.2024, постанови про стягнення з боржника основної винагороди в розмірі 10 відсотків суми, що підлягала стягненню за виконавчим документом, у сумі 2780159,29 грн, постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 431,00 грн та постанови про приєднання виконавчого провадження №76281417 до зведеного виконавчого провадження №70204561, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги. 
Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає наявними правові підстави для зміни мотивувальної частини оскаржуваної ухвали Господарського суду Вінницької області від 11.12.2024 у справі №902/966/22 та залишенням без змін її резолютивної частини, відповідно до якої правильно відмовлено в задоволенні скарги Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" на бездіяльність приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Корольова М.А. б/н від 25.10.2024 в справі №902/966/22.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог   ст.129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 129, 269,     270,     273, 275,     276, 277,   281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд   
УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 11.12.2024 у справі №902/966/22 про відмову у задоволенні скарги Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" на бездіяльність приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Корольова М.А., залишити без задоволення.
2.  Змінити мотивувальну частину ухвали Господарського суду Вінницької області від 11.12.2024 у справі №902/966/22 про відмову у задоволенні скарги Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" на бездіяльність приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Корольова М.А., виклавши її в     редакції даної постанови.
3. В решті ухвалу Господарського суду Вінницької області від 11.12.2024 у справі №902/966/22 про відмову у задоволенні скарги Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" на бездіяльність приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Корольова М.А., залишити без змін.
4. Справу №902/966/22 повернути  Господарському суду Вінницької області.
5. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту в порядку, передбаченому главою 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "13" березня 2025 р.

Головуючий  суддя                                                                      Гудак А.В.

Суддя                                                                                              Олексюк Г.Є.  

Суддя                                                                                              Мельник О.В.