Справа № 452/2009/24                                Головуючий у 1 інстанції: Галин В.П. 
Провадження № 22-ц/811/3443/24                 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 лютого 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Ковальчука Ю.П. 
з участю: ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14 жовтня 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

у червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 .
В обгрунтування вимог заяви покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок збройної агресії російської федерації проти України загинув її батько ОСОБА_7 , з яким вона проживала за адресою: АДРЕСА_1 , вела спільне господарство та мала спільні права та обов`язки, а відтак була членом його сім`ї. Членам сім`ї загиблого військовослужбовця виплачується одноразова грошова допомога, яка розподіляється рівними частинами на всіх отримувачів. З метою отримання одноразової грошової виплати вона звернулася до Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_2 з відповідною заявою, однак їй повернули заяву, зазначивши про те, що необхідно надати докази на підтвердження факту проживання з загиблим однією сім`єю, зокрема, рішення суду, яким такий факт встановлено. Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї, однак визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. 
З наведених підстав просить встановити факт постійного спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , та ОСОБА_7 , як доньки і батька, по день його смерті (загибелі), яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14 жовтня 2024 рокузаяву ОСОБА_1 задоволено.
Встановлено факт постійного спільного проживання однією сім`єю (тобто, ведення спільного господарства, пов`язаності спільним побутом, наявності взаємних прав і обов`язків) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , та ОСОБА_7 , як доньки і батька, по день його смерті (загибелі), яка настала ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_4  - ОСОБА_5 ,в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Апелянт стверджує, що судом не взято до уваги, що ОСОБА_4  є матір`ю загиблого ОСОБА_7 , а в правовідносинах, які виникли між нею та ОСОБА_1 , наявний спір про право, тому справа не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки метою звернення заявниці до суду є майновий інтерес, що полягає в отриманні одноразової грошової допомоги, що порушує права ОСОБА_4 , яка недоотримає 1/4 частку одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю сина, що негативно вплине на її майновий стан. Сам факт незгоди із встановленим фактом, що має юридичне значення та подання апеляційної скарги свідчить про наявність спору про право. Однією з істотних умов визнання факту проживання однією сім`єю є спільне проживання протягом п`яти останніх років, однак з 21 жовтня 2016 року ОСОБА_1  перебуває у шлюбі та має власну сім`ю, а відтак не могла одночасно вести спільне господарство, бути пов`язаною спільним побутом та мати взаємні права та обов`язки і зі своїм батьком  ОСОБА_7  зі своїм чоловіком ОСОБА_8 . Крім того, заявник не надала належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт ведення спільного господарства та пов`язаності спільними правами та обов`язками з  ОСОБА_7 . З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази на підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , як доньки і батька, по день його смерті (загибелі), яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлення якого матиме для заявника юридичне значення, оскільки необхідне для реалізації права на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, як члену сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця. 
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
У частині першій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Згідно з частиною другою статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Частиною 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.
В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
-факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
-встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
-заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 та від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21.
Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб.
Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 17 червня 2024 року у справі № 753/21178/21 та від 11 вересня 2024 року № 335/4669/23.
Зміст заяви ОСОБА_1 свідчить про те, що вона в порядку окремого провадження просить встановити факт проживання однією сім`єю, як доньки і батька, з військовослужбовцем ОСОБА_7 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання військового обов`язку, пов`язаного з проходженням служби у Збройних Силах України.
Обгрунтовуючи заяву, ОСОБА_1 зазначає, що встановлення даного факту їй необхідно для отримання одноразової грошової допомоги.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Пунктом 1 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.
Відповідно до статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.
Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України « Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Частиною 2 статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
У рішенні Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року №5-рп/99 зазначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом, ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівля майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.
Отже, для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідна сукупність таких ознак, як спільне проживання, пов`язаність побутом і наявність взаємних прав і обов`язків.
Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 , виданим повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Самборі Самбірського району Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, підтверджується, що ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Згідно з витягом з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 17 жовтня 2023 року №3513 причиною смерті ОСОБА_7 є травма голови, спричинена вибухом та уламками, отримана під час дій, пов`язаних із захистом Батьківщини. 
Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_4 підтверджується, що ОСОБА_9 є дочкою ОСОБА_7 та ОСОБА_3 .
Свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_5 , виданим виконавчим комітетом Київецької сільської ради Миколаївського району Львівської області 21 жовтня 2016 року, підтверджується, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зареєстрували шлюб, після реєстрації якого прізвище дружини ОСОБА_8 . 
Згідно з витягом з реєстру територіальної громади № 2024/004172171 від 25 квітня 2024 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов № 84 від 26.06.2024 року, складеним комісією виконавчого комітету Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області, ОСОБА_7 був зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 , де фактично проживав до своєї смерті з дружиною - ОСОБА_3 , дочкою - ОСОБА_1 та сином - ОСОБА_6 , які вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом і мали взаємні права та обов`язки.
Згідно з довідкою від 30 квітня 2024 року № 14-19/03-112, виданою відділом «Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області, станом 24 лютого 2024 року, тобто на день смерті ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .
18 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги.
Листом ІНФОРМАЦІЯ_2 від 16 квітня 2024 року № 3289 ОСОБА_1 повідомлено, що, розглянувши подані нею документи, комісія дійшла висновку про їх повернення для надання заявником документів, що підтверджують факт проживання однією сім`єю або перебування на утриманні загиблого ОСОБА_7 .
У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту постійного спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , як доньки і батька, по день його смерті (загибелі), яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 03 вересня 2024 року клопотання ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_11 задоволено. Вилучено з числі учасників даної справи заінтересовану особу ІНФОРМАЦІЯ_6 та залучено належних заінтересованих осіб: ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , Міністерство оборони України, військову частину НОМЕР_1 .
Під час розгляду справи в суді першої інстанції представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 подав клопотання про залишення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, без розгляду у зв`язку з наявністю спору про право. 
Згідно з витягом з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 02 квітня 2024 року на підставі пункту 2 постанови КМУ від 28 лютого 2022 року № 168, матері головного сержанта ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок поранення, призначено одноразову грошову допомогу в розмірі 1/4 частини 15 000 000.00 грн., в сумі 3 750 000.00 грн. 
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 від 18 квітня 2024 року № 201 «Про виплату грошової допомоги членам сім`ї (утриманцям)» перераховано ОСОБА_4 кошти в сумі 750 000 грн., отримані для виплати одноразової грошової допомоги.
Отже, мати загиблого ОСОБА_7 - ОСОБА_4 та його дочка ОСОБА_1 вважать себе суб`єктами, які відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» мають право на отримання одноразової грошової виплати та вчиняють певні дії щодо отримання зазначеної грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця ОСОБА_7 .
Враховуючи те, що на отримання одноразової грошової допомоги, крім заявника, також претендує мати загиблого військовослужбовця ОСОБА_7 - ОСОБА_4 , яка заперечує факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з її сином, як доньки і батька по день його смерті, заперечує щодо встановлення цього факту, заперечує право ОСОБА_1 на отримання одноразової грошової допомоги, що свідчить про те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 існує спір про право на отримання одноразової грошової допомоги, а встановлення юридичного факту, про який просить заявник, породжуватиме правовий наслідок й впливатиме на права ОСОБА_4 , колегія суддів приходить до висновку про те, що факт, який просить встановити заявник не підлягає встановленню в порядку окремого провадження та може бути встановлено виключно в порядку позовного провадження. 
Відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Оскільки під час розгляду справи виник спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, що не було враховано судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю слід залишити без розгляду, роз`яснивши ОСОБА_1 право подати позов на загальних підставах.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Керуючись ч. 6 ст. 294, ст.ст. 367, 368, п. 4 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 377, 381-384 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - задовольнити частково.
Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14 жовтня 2024 року- скасувати та ухвалити постанову, якою заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду.
Роз`яснити ОСОБА_1 право подати позов на загальних підставах.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Постанова проголошена 20.02.2025 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк