ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року	Львів	Справа № 380/13423/24 пров. № А/857/32045/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Глушко І.В., 
суддя                                                     Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу  Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року (головуючий суддя Желік О.М., м.Львів) у справі №380/13423/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

                                              В С Т А Н О В И В:
24.06.2024 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 від 26.04.2024 №134350009336 Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи з шкідливими та важкими умовами праці за Списком №2 періоди: навчання у Добротвірському СГ ПТУ №47 з 01.09.1984 по 15.07.1987; роботи на посаді електрогазозварника 4 розряду ручної зварки у Львівському тресті «Південьтеплоенергомонтаж» з 16.07.1987 по 12.11.1987; служби в армії з 17.11.1987 по 28.11.1989; роботи на посаді газоелектрозварника в лісовозній дорозі 4 та 5 розряду в Радехівському Лісгоспзагу з 11.01.1990 по 13.09.1990, з 02.12.1991 по 05.08.1996, 02.09.1998 по 27.04.2004, та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 30.03.2024 (дати виникнення права на цей вид пенсії). 
Позов обгрунтовує тим, що у зв`язку із досягнення 55-річного віку та набуття права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії. Разом з тим, Головним управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області було прийнято рішення про відмову у призначенні такої пенсії. Водночас, як зазначає позивач, в оскаржуваному рішенні відповідача 2 не зазначено, яких саме періодів не зараховано до пільгового стажу позивача та з яких причин. Позивач вважає таку відмову пенсійного органу протиправною з огляду на те, що у відповідності до трудової книжки загальний пільговий стаж позивача за Списком №2 становить 30 років 05 місяців 10 днів, що дає йому право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 від 26.04.2024 №134350009336. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи з шкідливими та важкими умовами праці за Списком №2, за винятком періодів перебування ОСОБА_1 у відпустках без збереження заробітної плати, наступні періоди: навчання у Добротвірському СГ ПТУ №47 з 01.09.1984 по 15.07.1987; роботи на посаді електрогазозварника 4 розряду ручної зварки у Львівському тресті «Південьтеплоенергомонтаж» з 16.07.1987 по 12.11.1987; служби в армії з 17.11.1987 по 28.11.1989; роботи на посаді газоелектрозварника в лісовозній дорозі 4 та 5 розряду в Радехівському Лісгоспзагу з 11.01.1990 по 13.09.1990, з 02.12.1991 по 05.08.1996, 02.09.1998 по 27.04.2004. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити з 30.03.2024 ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правову допомогу в сумі 4000 (чотири тисячі) грн. 00 коп.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач (Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області) подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що 19.04.2024 позивач звернувся з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно із статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058. Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області уповноважене лише на розгляд конкретної заяви позивача від 19.04.2023 та прийняття відповідного рішення у відповідності до п. 4.2. Порядку № 22-1. Позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . У відповідності зі ст. 47 Закону 1058 пенсія виплачується за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України. Після винесення оскаржуваного рішення воно було направлено до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області для долучення до матеріалів електронної пенсійної справи позивача. У відповідності до чинного законодавства Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області не має повноважень на вчинення будь-яких інших дій з приводу пенсійного забезпечення позивача, у тому числі за рішенням суду, оскільки остання не перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та проживає на території, що обслуговується Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області. Окрім того, апелянт зазначив, що стаж позивача – 10 років 08 місяців 29 днів. Страховий стаж особи – 23 роки 0 місяців 24 дні. Пільговий стаж позивача становить 06 років 9 місяців 29 днів. Таким чином, апелянт вважає, що діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством України. Крім того, вказує, що рішенням суду першої інстанції помилково задоволено вимогу та стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правову допомогу в сумі 4000 грн. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині відмови в задоволенні позову, відтак, у відповідності до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуване рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення  з огляду на наступні підстави.
Судом встановлені наступні обставини.
Згідно копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
У відповідності до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 (дата заповнення 16.07.1987) ОСОБА_1 : з 01.09.1984 по 09.07.1987 навчався в Добротвірському СГ ПТУ №47; з 16.07.1987 по 12.11.1987 працював електрогазозварником 4 розряду ручної зварки у Львівському тресті «Південьтеплоенергомонтаж»; з 21.11.1987 по 28.11.1989 служив в радянській армії; з 11.01.1990 по 13.09.1990 працював газоелектрозварником в лісовозній дорозі 5 розряду в Радехівському Лісгоспзагу; з 10.10.1990 по 25.11.1991 працював електрозварником ручної зварки 4 розряду в житлово-комунальному господарстві Радехівського цукрового заводу; з 02.12.1991 по 05.08.1996 працював газоелектрозварником в лісовозній дорозі 4 та 5 розряду в Радехівському Лісгоспзагу; з 10.04.1998 по 13.07.1998 отримував допомогу по безробіттю; з 14.07.1998 по 02.09.1998 працював газоелектрозварником цеху ДО 5 розряду у ВАТ «Діброва»; з 02.09.1998 по 27.04.2004 працював в газоелектрозварником в лісовозній дорозі 5 розряду в Радехівському Лісгоспзагу (за результататми атестації робочих місць має право на пенсію на пільгових умовах (по списку №2); з 12.05.2006 по 20.03.2009 працював електрогазозварником в будівельній дільниці ТзОВ «Мебель-Сервіс»; з 28.07.2011 по 10.09.2021 працював електрогазозварником (електрогазозварником 5 розряду) в будівельній дільниці ТзОВ «Мебель-Сервіс». 
19.04.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (за Списком №2). 
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 26.04.2024 №134350009336 відмолено позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Згідно вказаного рішення, дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 - дата звернення до територіального органу ПФУ 19.04.2024; пенсійний вік визначений п.2 ст.114 Закону-1058 становить 55 років.; вік заявника: 55 років 20 днів.; необхідний страховий стаж п.2 ст.114 Закону-1058 становить не менше 29 років 6 місяців, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах за Списком №2; страховий стаж особи складає 30 років 8 місяців 29 днів, а за Списком №2 складає 6 років 11 місяців 29 днів; за доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди роботи; прийнято рішення відмовити у призначенні пенсії відповідно до п.2 ст.114 Закону-1058 за відсутності необхідного спеціального стажу.
Вважаючи вказане рішення протиправним та таким, що порушує право позивача на належне соціальне забезпечення, останній звернувся в суд першої інстанції з позовом. 
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Згідно із положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV (Закон України №1058-IV).
Відповідно до ст. 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Частиною 1 ст. 114 Закону №1058-IV передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Пунктом 2 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV встановлено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років 6 місяців у жінок. Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам – на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.
Колегія суддів зазначає, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 26.04.2024 №134350009336 зараховано до страхового стажу позивача всі періоди його роботи згідно трудової книжки. Разом з тим, таким рішенням відмолено позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах (пункт 2 частини другої статті 114 Закону №1058-IV) з огляду на відсутність у нього необхідного спеціального стажу. Разом з тим, апеляційний суд встановив, що оскаржуване рішення відповідача взагалі не містить жодної обґрунтованої підстави не зарахування до спеціального стажу ОСОБА_1 за Списком №2 окремих періодів його роботи згідно трудової книжки. Таке рішення містить лише загальне посилання на норму, якою законодавчо визначено кількість як страхового загального, так і спеціального стажу із шкідливими і важкими умовами праці, необхідну для призначення особі пенсії за віком на пільгових умовах, без зазначення конкретної інформації щодо причин та підстав його прийняття. Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області не вказало, які періоди роботи ОСОБА_1 було взято ним до уваги при обрахунку пільгового стажу, та які періоди роботи було відхилено із зазначенням причин їх неприйняття. Відповідна обставина, на думку колегії суддів, позбавляє позивача можливості усунути причини, які стали підставою для відмови пенсійним органом в зарахуванні відповідних періодів його роботи згідно трудової книжки до пільгового стажу.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що невиконання пенсійним органом законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності та необхідності скасування.
Щодо зарахування періодів роботи позивача згідно трудової книжки до пільгового стажу за списком №2 та призначення пенсії за віком на пільгових умовах, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (Закон №1788-ХІІ) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.п. 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (персоніфікований облік), тобто до 01.01.2004 року, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Пунктом 20 зазначеного Порядку передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5 до Порядку).
Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі Списком № 2 деталізоване у Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383 (Порядок №383).
Пунктом 3 Порядку №383 встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.
Пунктом 10 Порядку №383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.
Відповідно до п. «д» ч. 3 ст. 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Відповідно до частини першої статті 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» від 10 лютого 1998 року № 103/98-ВР час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Пунктом 2 Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо зарахування до стажу роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах, часу проходження строкової військової служби» від 2 червня 2005 року №2636-IV частину першу статті 2 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» (2232-12) доповнено абзацом другим такого змісту: «Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» (1788-12) або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (1058-15). Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі і час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах».
Оглядаючи матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з трудової книжки ОСОБА_1 , такий в період з 01.09.1984 по 09.07.1987 навчався в Добротвірському СГ ПТУ №47 (період навчання за спеціальністю позивач підтвердив довідкою, виданою Добротвірським професійним ліцеєм 13.04.2006 №01-140: «про те, що він дійсно навчався у Добротвірському МПТУ №47 з 01.09.1984 по 16.07.1987 за професією електрогазозварник; наказом №37/к від 16.07.1987 позивачу присвоєна кваліфікація електрогазозварника IV (четвертого) розряду; позивачу видано диплом №157940; наказом Міністерства освіти і науки України №139 від 19.03.2003 Добротвірське МПТУ №47 реорганізовано у Добротвірський професійний ліцей).
Надалі, з 16.07.1987 по 12.11.1987 позивач працював електрогазозварником 4 розряду ручної зварки у Львівському тресті «Південьтеплоенергомонтаж» та з 21.11.1987 по 28.11.1989 служив в радянській армії (підтверджується військовим квитком НОМЕР_3 від 13.11.1987).
Виходячи із вищевказаного, оскільки розрив між навчанням та службою в армії у позивача складає менше трьох місяців, вказані періоди (навчання з 01.09.1984 по 16.07.1987 та служби з 17.11.1987 по 28.11.1989) мали бути зараховані відповідачем до пільгового стажу позивача. Вказаний період разом складає 4 роки 10 місяців 28 днів.
Період роботи позивача з 16.07.1987 по 12.11.1987 електрогазозварником 4 розряду ручної зварки у Львівському тресті «Південьтеплоенергомонтаж», що складає 3 місяці 28 днів, не потребує додаткового підтвердження оскільки у трудовій книжці наявна інформація про умови праці, а тому вказаний період також мав бути зарахований відповідачем до пільгового стажу позивача.
На підтвердження пільгового характеру роботи на посаді газоелектрозварника (4-5 розряду) у Радехівському Лісгоспзагу позивач надав довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 12.02.2024 року №2 з якої вбачається, що він працював повний робочий день в філії «Радехівське лісомисливське господарство» ДП «Ліси України» і за період з 11.01.1990 по 13.09.1990, з 02.12.1991 по 05.08.1996 та з 02.09.1998 по 27.04.2004 виконував зварювання металевих конструкцій ручним зварюванням, за професією електрогазозварник, зайнятий різанням та ручним зварюванням, що передбачено Списком №2 розділ ХХХІІІ підрозділ 23200000-19756 код КП 7212.1, підстава: Постанова КМУ від 11.03.1994 №162. Усього пільговий період роботи за вказаною довідкою склав: 11 років 0 місяців 03 дні.
На підтвердження шкідливих умов праці та проведення Радехівським держлісгоспом атестації робочих місць за умовами праці позивач надав Висновок №2057 експертизи якості проведення атестації робочих місць за умовами праці від 05.09.2008 №14/07-10065, яким Державна експертиза умов праці ЛОДА повідомила відповідача, що на підставі Наказу від 29.09.1995 року №205 «про результати проведення атестації робочих місць за умовами праці» обґрунтовано підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення працівникам робочих місць, зокрема, Списку №2 23200000-19756, КП7212.1 – електрогазозварник, зайнятий різанням та ручним зварюванням.
Позивач додатково надав й висновок №1968 експертизи якості проведення атестації робочих місць за умовами праці від 16.05.2008 №14/07-4691, яким Державна експертиза умов праці ЛОДА повідомила відповідача, що на підставі Наказу від 19.03.2008 №41 «про результати проведення атестації робочих місць за умовами праці» обґрунтовано підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення працівникам робочих місць, зокрема, Списку №2 поз.33 (23200000-19756), КП7212.1 – електрогазозварник, зайнятий різанням та ручним зварюванням. І хоча вказаний вище висновок не поширюється на період роботи позивача, однак вказує на те, що умови праці на вказаному підприємстві за посадою газоелектрозварювальник не змінилися та вказана робота і надалі відноситься до важких та шкідливих за Списком №2.
Отже, якщо врахувати періоди навчання позивача, його роботи в Львівському тресті «Південьтеплоенергомонтаж», служби в армії та роботи в Радехівському держлісгоспі, пільговий стаж позивача за цей період складає 16 років 2 місяці 27 днів, що є більш ніж достатнім для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.
Списки №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджені: постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173; постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10 (застосовуються з 1 січня 1992 року); постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162 (застосовуються з 11 березня 1994 року); постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36 (застосовуються з 16 січня 2003 року); постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461 (застосовуються з 03 серпня 2016 року).
Пунктом 3 Наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383 «Про затвердження Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 1 грудня 2005 р. за N1451/11731) встановлено, що: «При визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.
Постанова Ради Міністрів СРСР N 1173 от 22.08.56г. – Список №2 Розділ ХХХІІ «Загальні професії», є: газозварники і їх підручні і електрозварники і їх підручні.
Постанова Кабінету Міністрів СРСР № 10 від 26.01.1991р. – Список №2 ХХХІІІ «Загальні професії», є: 23200000-11620 газозварники, 23200000-19756 Електрогазозварювальники, зайняті на різанні та ручному зварюванні, на напівавтоматичних машинах, а також на автоматичних машинах із застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки, 23200000-19905 Електрозварювальники на автоматичних та напівавтоматичних машинах, зайняті зварюванням в середовищі вуглекислого газу, на роботах із застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки, а також на напівавтоматичних машинах, 23200000-19906 Електрозварювальники ручного зварювання.
Постанова КМУ №162 від 11.03.1994р. – Список №2 ХХХІІІ «Загальні професії», є: 23200000-11620 Газозварники, 23200000-19756 Електрогазозварники, зайняті на різанні і ручному зварюванні, на напівавтоматичних машинах, а також на автоматичних машинах із застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки, 23200000-19905 Електрозварювальники на автоматичних і напівавтоматичних машинах, зайняті зваркою в середовищі вуглекислого газу, на роботах з застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки, а також на напівавтоматичних машинах, 23200000-19906 Електрозварники ручного зварювання.
Постанова Кабінету Міністрів України № 36 від 16.01.2003р. – Список №2 ХХХІІІ «Загальні професії», є: 33 газозварники, 33 електрогазозварники, зайняті різанням та ручним зварюванням, на напівавтоматичних машинах, а також автоматичних машинах із застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки, 33 електрозварники на автоматичних та напівавтоматичних машинах, зайняті зварюванням у середовищі вуглекислого газу, на роботах із застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки, а також на напівавтоматичних машинах, 33 електрозварники ручного зварювання.
Постанова Кабінету Міністрів України № 461 від 24.06.2016р. – Список №2 ХХХІІІ «Загальні професії», є: газозварники; електрогазозварники, зайняті різанням та ручним зварюванням, на напівавтоматичних машинах, а також автоматичних машинах із застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки; електрозварники на автоматичних та напівавтоматичних машинах, зайняті зварюванням у середовищі вуглекислого газу, на роботах із застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки, а також на напівавтоматичних машинах; електрозварники ручного зварювання.
Як вбачається з вищенаведених постанов, «газозварники» та «електрозварники» є в усіх редакціях Списку №2. Професійна назва «газоелектрозварник» та «електрогазозварник» відсутня у названих вище розділах Списків.
Разом з тим, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року у справі №520/15025/16-а сформовано правовий висновок, відповідно до якого не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому, контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
Отже, як вбачається із вищенаведеного, із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах позивач надав відповідачу достатню кількість документів, які характеризують його умови праці як шкідливі, однак при виконанні усіх умов необхідних для призначення даного виду пенсії (вік понад 55 років, страховий стаж понад 30 років, пільговий стаж понад 12 років та 6 місяців) відповідач з невідомих причин відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
Враховуючи викладене та те, що під час первинного звернення (19.04.2024) до пенсійного органу щодо призначення пенсії за віком позивачем не було пропущено встановленого тримісячного строку звернення із відповідною заявою, з метою ефективного захисту та належного поновлення порушених прав ОСОБА_1 суд першої інстанції вірно зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи з шкідливими та важкими умовами праці за Списком №2 періоди: навчання у Добротвірському СГ ПТУ №47 з 01.09.1984 по 15.07.1987; роботи на посаді електрогазозварника 4 розряду ручної зварки у Львівському тресті «Південьтеплоенергомонтаж» з 16.07.1987 по 12.11.1987; служби в армії з 17.11.1987 по 28.11.1989; роботи на посаді газоелектрозварника в лісовозній дорозі 4 та 5 розряду в Радехівському Лісгоспзагу з 11.01.1990 по 13.09.1990, з 02.12.1991 по 05.08.1996, 02.09.1998 по 27.04.2004, за винятком періодів перебування ОСОБА_1 у відпустках без збереження заробітної плати та вірно зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити з 30.03.2024 ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ч.ч.1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
За правилами ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно з ч.ч. 1, 3, 4 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Колегія суддів, оглядаючи матеріали справи, зазначає, що 21.09.2022 позивачем укладено Договір про надання правової допомоги з адвокатським об`єднанням «Мицик, Кравчук і Партнери». 
Згідно ордеру на надання правничої допомоги на підставі договору, представник інтересів позивача адвокат Слободян В.С. 
Згідно з долученого акту від 22.07.2024, адвокат виконав, а замовник прийняв надані послуги на суму 10000,00 грн.
Доказом понесення витрат позивача на правничу допомогу є квитанція №0.0.366657261.1 від 24.05.2024, згідно якої позивач сплатив 10000,00 грн.
Згідно з ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
З позиції суду розмір витрат на правову допомогу має бути співмірним зі складністю спору та виконаним адвокатом обсягом робіт; витраченим часом, ціною позову, значенням справи для сторони, в тому числі впливом на репутацію позивача, публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг, що відповідає позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 23.04.2019 у справі №826/9047/16 (касаційне провадження №К/9901/5750/19).
А тому, з огляду на обсяг наданих адвокатами послуг, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що загальна сума витрат на професійну правничу допомогу, яку належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача становить 4000,00 грн.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.
Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

                                                  П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року у справі № 380/13423/24 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

    

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	І. І. Запотічний