Справа № 354/476/23 
Провадження № 22-ц/4808/117/25 
Головуючий у 1 інстанції Ваврійчук Т. Л. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 січня 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.
суддів:                        Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,
за участю секретаря        Петріва Д.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Проворова Івана Валерійовича на рішення Яремчанського міського суду від 30 жовтня 2024 року, ухвалене в складі судді Ваврійчук Т.Л., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права спільної часткової власності, виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, та встановлення порядку користування земельною ділянкою,
в с т а н о в и в:
У квітні 2023 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про припинення права спільної часткової власності, виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, та встановлення порядку користування земельною ділянкою.
Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони по справі є співвласниками по 1/2 частці житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Вказаний житловий будинок вони успадкували після смерті їх бабусі ОСОБА_3 , що підтверджується копією рішення Яремчанського міського суду від 21.05.2021 року.
Згідно копії технічного паспорту на будинок домоволодіння складається із одноповерхового житлового будинку із підвалом та мезоніном 1980 року побудови, загальною площею 89,0 кв.м.; літньої кухні; сараю; стайні; погребу; вбиральні; огорожі. На цей час майже всі господарські споруди самозруйнувалися, тому позивач не заявляла вимогу про виділення їх частки їй чи відповідачу. На першому поверсі будинку розташовані коридор площею 10,2 кв.м., кухня площею 20,6 кв.м., кімната площею 22,5 кв.м., кладова площею 4,6 кв.м.; мезонін складається із двох кімнат площею 14,2 кв.м. та 13,7 кв.м. Між сторонами склався порядок користування будинком, за якого позивачка користується двома житловими кімнатами на мезоніні загальною площею 27,9 кв.м., а відповідач – підвалом та приміщеннями, що знаходяться на першому поверсі загальною площею 64,3 кв.м., куди позивача не допускає. У тій частині будинку, якою користується позивач, проживають два її сини та онука.
Між сторонами у справі постійно виникають суперечки щодо користування будинком. Відповідач та члени його сім`ї погрожували позивачу та її синам фізичною розправою та примусовим виселенням. Позивач стверджувала, що відповідач чинить їй перешкоди у користуванні належною їй часткою будинку, перерізав електропроводку, що веде до приміщень, якими вона користується. У добровільному порядку досягнути згоди щодо користування будинком сторони не змогли, неодноразові звернення до відповідача з проханням здійснити добровільний поділ будинку виявились безрезультатними. Спірний будинок збудований таким чином, що може бути розділений по вертикалі на дві майже рівні частини. У такому разі першому співвласнику можна виділити на першому поверсі коридор 1 площею 10,2 кв.м., кухню 2 площею 20,6 кв.м., кладову 4 площею 4,6 кв.м., а на мезоніні кімнату ІІІ площею 13,7 кв.м., всього загальною площею 49,1 кв.м. Вхід до цієї частини житлового будинку можливий там, де він зараз є на першому поверсі. Другому співвласнику у власність можна виділити на першому поверсі кімнату 3 площею 22,5 кв.м., а на мезоніні кімнату ІІ площею 14,2 кв.м. Оскільки вхід в підвал розміщений з кімнати 3 площею 22,5 кв.м., то підвал слід виділити у власність другого співвласника і загальна площа вказаних приміщень становитиме 39,9 кв.м. Тоді вхід до цієї частини будинку можна обладнати окремо з вулиці на перший поверх та окремо з вулиці на мезонін.
Для будівництва та обслуговування вказаного будинку спадкодавцю ОСОБА_3 була виділена земельна ділянка площею 800 кв.м., яка не була приватизована, що підтверджується копією рішення виконкому Ворохтянської селищної ради №8 від 01.04.1977 року.
Із урахуванням наведеного, відповідно до вимог ст. 364 ЦК України, ст. 120 ЗК України позивач просила: 1) припинити право спільної часткової власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; 2) виділити позивачу в натурі майно, належне на праві спільної часткової власності у розмірі 44,83% частки житлового будинку, а саме: на першому поверсі підвал площею 3,2 кв.м. та кімнату 3 площею 22,5 кв.м., на мезоніні – кімнату ІІ площею 14,2 кв.м., загальною площею 39,9 кв.м., а відповідачу виділити в натурі майно, належне на праві спільної часткової власності у розмірі 55,17% частки житлового будинку, а саме: на першому поверсі - коридор 1 площею 10,2 кв.м., кухню 2 площею 20,6 кв.м., кладову 3 площею 4,6 кв.м., на мезоніні – кімнату ІІІ площею 13,7 кв.м., загальною площею 49,1 кв.м.; 3) стягнути з відповідача на користь позивача різницю у вартості приміщень спірного житлового будинку; 4) встановити порядок користування земельною ділянкою площею 800 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 відповідно до часток сторін у справі у житловому будинку.
Рішенням Яремчанського міського суду від 30 жовтня 2024 року позов задоволено. Проведено реальний поділ житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відповідно до варіанту №2 (таблиця №3) Висновку експерта №111 судової інженерно-технічної (оціночно-будівельної, будівельно-технічної і земельно-технічної експертизи) від 30 квітня 2024 року. Виділено в натурі у власність ОСОБА_2 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , а саме: підвал І площею 3,2 кв.м., кімнату 1-3 площею 22,5 кв.м., кладову 1-4 площею 4,6 кв.м., кімнату 1-5 площею 14,2 кв.м. Виділено в натурі у власність ОСОБА_1 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , а саме: коридор 1-1 площею 10,2 кв.м., кухню 1-2 площею 20,6 кв.м., кімнату 1-6 площею 13,7 кв.м. Залишено у спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вбиральню АДРЕСА_3 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за відхилення від ідеальної частки у житловому будинку у сумі 710 гривень 00 коп. Встановлено порядок користування земельною ділянкою загальною площею 0,1419 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 згідно Висновку експерта №111 за результатами проведення судової інженерно-технічної (оціночно-будівельної, будівельно-технічної і земельно-технічної експертизи) від 30 квітня 2024 року та виділено у користування ОСОБА_2 частину земельної ділянки площею 0,0644 га, позначену у додатку до висновку експерта «Визначення порядку користування» зеленим кольором, у користування ОСОБА_1 - частину земельної ділянки площею 0,0644 га, позначену у додатку до висновку експерта «Визначення порядку користування» жовтим кольором. Земельну ділянку загальною площею 0,0131 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , позначену у додатку «Визначення порядку користування» до Висновку експерта №111 за результатами проведення судової інженерно-технічної (оціночно-будівельної, будівельно-технічної і земельно-технічної експертизи) від 30 квітня 2024 року червоним кольором - залишено у спільному користуванні власників житлового будинку ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у сумі 3220 гривень 80 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 1661 гривня 29 коп.
На вказане судове рішення представник ОСОБА_1 – адвокат Проворов І.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність та необґрунтованість рішення, порушення норм матеріального та процесуального права.
Вважає, що суд першої інстанції не врахував, що у цьому випадку виділ частки в спірному майні лише для позивача є неможливим, а можливим є поділ цього спільного майна в натурі між сторонами у справі, у разі якого право спільної часткової власності на нього припиняється.
Позивач пред`явила позовні вимоги саме про виділ належної їй частки в праві спільної часткової власності на домоволодіння за правилами статті 364 ЦК України та визначення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками відповідно до часток у житловому будинку. Позовних вимог про поділ домоволодіння в натурі між сторонами в порядку статті 367 ЦК України позивач не заявляла.
Позовна вимога про визначення порядку користування земельною ділянкою, на думку скаржника, також не підлягає задоволенню як похідна від вирішення позовної вимоги про виділ частки зі спільної часткової власності.
Вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги та не надано оцінку посиланню відповідача та його представника на порушення позивачем вимог п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, оскільки до позовної заяви не надано доказів на підтвердження зазначеної ціни позову. При поданні позову позивач визначав ціну позову, виходячи з інвентаризаційної вартості житлового будинку, зазначеної у технічному паспорті від 25.09.2018 року. Оцінка вартості лише житлового будинку була здійснена 30.04.2024 року за результатом проведення комплексної будівельно-технічної, оціночно-будівельної та земельно-технічної експертизи. Однак позов подано у квітні 2023 року. Крім того, позовні вимоги стосуються також земельної ділянки, доказів проведення оцінки якої на момент звернення до суду з позовом не надано. Також зазначає, що позивач зверталася до суду з позовною заявою, в якій містилося декілька самостійних вимог (як майнового, так і немайнового характеру). Тому ціна позову мала визначатися загальною сумою всіх вимог.
Вважає, що суд першої інстанції не виконав свій обов`язок щодо перевірки виконання позивачем вимог щодо прийнятності поданої позовної заяви, відкривши провадження у справі, а позовна заява підлягала залишенню без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків.
Зазначає, що суд вийшов за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно визначив правову підставу та предмет позову, оскільки зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про припинення права спільної часткової власності, виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності та встановлення порядку користування земельною ділянкою. Виділення частки з майна, що знаходиться у спільній власності, як спосіб захисту цивільних прав та інтересів співвласника майна в судовому порядку, випливає зі статті 364 ЦК України. При цьому поділ майна, що знаходиться у спільній власності, як спосіб захисту цивільних прав та інтересів співвласника майна в судовому порядку відрізняється від виділу тим, що в цьому випадку спільне майно поділяється в натурі між усіма співвласниками з такими особливостями: поділ здійснюється виключно в натурі, на відміну від виділу, коли можлива компенсація (таке правило застосовується при поділі спільної часткової власності, у випадку поділу спільної сумісної власності цієї вимоги не передбачено); поділ здійснюється із виділенням часток усім співвласникам, а не лише одному, як це є у виділі; цей спосіб застосовується, коли домовленості про поділ не досягнуто в позасудовому порядку або коли присутній спір про розмір частки у спільному сумісному майні; наслідком застосування цього способу захисту є припинення спільної часткової власності, набуття права власності на набуту внаслідок поділу частку у спільному майні.
Також вважає помилковим висновок суду про необхідність поділу будинковолодіння в натурі за варіантом №ІІ судової експертизи, оскільки таким чином реальна частка відповідача збільшується і з нього стягується на користь позивача компенсація за відхилення від розміру ідеальних часток співвласників, на що останній не погоджувався і категорично заперечував.
Зазначення суду, що необхідність проведення переобладнання не потребує великого обсягу матеріальних затрат та фізичних зусиль теж є хибним і стосується знову ж таки позивача, оскільки при такому варіанті поділу саме відповідачу необхідно провести найбільше ремонтно-будівельних робіт, вартість яких становить 22314 грн.
Вказівка суду на те, що при такому поділі приміщення, які переходять у власність позивача, знаходяться з тієї сторони будинку, де остання попередньо проживала та влаштувала собі вхід до житлової кімнати на другому поверсі дає можливість позивачу відновити незаконну прибудову, яка була розібрана нею до проведення експертизи, на збудованому існуючому фундаменті.
Тому вважає, що такий варіант поділу житлового будинку відповідає найкращим інтересам позивача, натомість не враховує інтереси відповідача, є більш обтяжливим для нього.
Також суд не взяв до уваги, що в ході експертизи позивачем був запропонований варіант поділу житлового будинку з урахуванням добудови до нього на збудованому існуючому фундаменті. В такому випадку при будівництві добудови в приміщенні кімнати 1-3 буде закриватись вікно, на що відповідач згоден його демонтувати та закрити проріз. При такому варіанті І поверх та підвал залишається за відповідачем, а позивач добудовує прибудову розміром в плані 2,5 м х 7,5 м.
Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Представник позивача – адвокат Гайтанюк М.М. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що на час звернення до суду з позовом ОСОБА_2 не мала можливості провести оцінку спірного житлового будинку, тому ціну позову було зазначено згідно даних Технічного паспорту від 25.09.2018 року. За рішення суду з відповідача на користь позивача було стягнуто сплачений нею судовий збір, а з відповідача на користь держави – не сплачений позивачем судовий збір після визначення вартості житлового будинку експертом. Тому інтереси держави внаслідок недоплати судового збору не порушені.
По суті позову позивач просила виділити в натурі у власність їй та відповідачу відповідні частини спірного будинковолодіння та встановити порядок користування земельною ділянкою пропорційно до розміру належних їм часток у житловому будинку, що відповідає фактичному поділу даного майна між двома співвласниками. Тому доводи апелянта про те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту не заслуговують на увагу. А суд прийшов до правильного висновку, що в даному випадку має місце саме поділ майна.
Безпідставними вважає і доводи апелянта про те, що судом обрано варіант поділу будинку, який не відповідає інтересам відповідача. Визначальним для поділу будинку в натурі є не порядок користування ним, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Обраний варіант передбачає мінімальний відступ у частці та сплату компенсації іншим співвласником, відповідає якнайкращим інтересам сторін та дає можливість встановити такий порядок користування земельною ділянкою, за якого у користування відповідача перейде та частина земельної ділянки, що примикає до раніше приватизованої ним ділянки.
Крім того, з матеріалів справи і апеляційної скарги вбачається, що відповідач взагалі не бажає здійснювати поділ спірного будинку, і перешкоджає позивачу у користуванні таким.
З огляду на викладене, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
В судовому засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_1 та його представник – адвокат Проворов І.В. доводи та вимоги апеляційної скарги підтримали.
Позивач ОСОБА_2 та її представник – адвокат Гайтанюк М.М. щодо задоволення апеляційної скарги заперечили, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням виконавчого комітету Ворохтянської селищної ради №8 від 01.04.1977 року ОСОБА_3 була виділена земельна ділянка площею 800 кв.м. по АДРЕСА_4 під будівництво житлового будинку (т. 1, а.с. 17).
Згідно копій довідок №1365, №596, виданих виконкомом Ворохтянської селищної ради 18.10.2018 року та 20.06.2023 року відповідно, ОСОБА_3 належав житловий будинок в АДРЕСА_4 (колишня АДРЕСА_5 ) житловою площею 24,29 кв.м. При зміні назви вулиць та нумерації будинків у смт. Ворохта відповідно до рішення виконавчого комітету Ворохтянської селищної ради №44 від 22.07.1987 року будинку був присвоєний АДРЕСА_6 . Оскільки даний адресний номер будинку вже внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме мано та їх обтяжень, будинку попередньо присвоєний адресний номер АДРЕСА_7 (т. 1, а.с. 16, 96).
Відповідно до даних Технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_2 , виготовленого 25.09.2018 року ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», вказане будинковолодіння складається із житлового будинку літ. А, 1980 року побудови, загальною площею 89,0 кв.м., житловою площею 50,4 кв.м., літньої кухні літ. Б-1 1957 року побудови, стайні літ. Б, сараю літ. В, погреба літ. Д., вбиральні літ. У, огорожі 1980 року побудови. Житловий будинок літ. А складається із: підвалу 1 площею 32 кв.м.; по першому поверху - коридору 1-1 площею 10,2 кв.м., кухні 1-2 площею 20,6 кв.м., кімнати 1-3 площею 22,5 кв.м., кладової 1-4 площею 4,6 кв.м.; по мезоніну - кімнати 1-5 площею 14,2 кв.м., кімнати 1-6 площею 13,7 кв.м. (т. 1, а.с. 18-20).
Рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 21.05.2021 року, яке набрало законної сили 01.07.2021 року, встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , факт прийняття ОСОБА_2 спадщини після смерті баби ОСОБА_3 шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, та визнано за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 89,0 кв.м., житловою площею 50,4 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_8 (т. 1, а.с. 9-14).
22.07.2021 року державним реєстратором виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області проведено державну реєстрацію права спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 1/2 частці житлового будинку загальною площею 89,0 кв.м., житловою площею 50,4 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_2 , що підтверджується копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №267107082 та №267108232 від 22.07.2021 року (т. 1, а.с. 15, 92).
19.09.2022 року ОСОБА_2 звернулась у ВП №1 (м. Яремче) Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області із повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, за змістом якого просила внести відомості до ЄРДР та розпочати досудове розслідування за фактом вчинення ОСОБА_1 щодо неї її синів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та онуки ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296, ст. 356 КК України (т. 1, а.с. 21).
Також 19.09.2022 року ОСОБА_2 звернулась із заявою до селищного голови Ворохтянської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, в якій посилаючись на неправомірні дії ОСОБА_1 , що перерізав електропроводи, які ведуть до житлового будинку по АДРЕСА_2 , просила вжити заходів для відновлення порушених прав членів її сім`ї, провести комісійне обстеження та встановити факт наявності/відсутності електропостачання на другому поверсі будинку (т. 1, а.с. 22).
21.09.2022 року ОСОБА_2 направила на адресу ВП №1 (м. Яремче) Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області заяву, в якій просила повідомити про результати розгляду поданого нею 19.09.2022 року повідомлення про вчинення кримінального правопорушення (т. 1, а.с. 23).
Із долученої копії скарги на бездіяльність ВП №1 (м. Яремче) Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області від 28.09.2022 року, яка не містить відмітки про реєстрацію, вбачається, що ОСОБА_2 зверталась до слідчого судді Яремчанського міського суду Івано-Франківської області зі скаргою на бездіяльність вказаного правоохоронного органу, що полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення на підставі поданої нею 19.09.2022 року заяви про вчинення кримінального правопорушення (т. 1, а.с. 24-25).
Постановою Яремчанського міського суду від 30.01.2023 року у справі №354/1346/22 провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито у зв`язку зі спливом строків накладення адміністративного стягнення (т. 1, а.с. 28).
Пунктом 1.1 рішення Ворохтянської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області №153-122/2021 від 24.09.2021 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з земель комунальної власності площею 0,8740 га (кадастровий номер 2611040300:20:004:0286) для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_9 ОСОБА_1 та передано дану ділянку у приватну власність.
Згідно Плану меж земельної ділянки із кадастровим номером 2611040300:20:004:0286 по лінії від А до Б вказана ділянка межує із землями Ворохтянської селищної ради (дорога), по лінії від Б до В із землями Ворохтянської селищної ради (кадастровий номер не визначено), по лінії від Г до Д-дорога.
Ворохтянська селищна рада Надвірнянського району Івано-Франківської області на виконання ухвали суду від 21.06.2023 року про витребування доказів листом від 05.07.2023 року за вих. №492/07-04 повідомила, що згідно записів земельно-кадастрової книги Ворохтянської селищної ради за померлою ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 було обліковано всього 0,7018 га землі. Однак, після смерті ОСОБА_3 земельною ділянкою в повному обсязі користувався ОСОБА_1 , а тому рішенням Ворохтянської селищної ради від 24.09.2021 року №153-12/2021 йому була передана у власність земельна ділянка площею 0,8740 га кадастровий номер: 2611040300:20:004:0286 для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_10 (в тому числі і землі, які були у користуванні ОСОБА_3 ). Ворохтянською селищною радою не приймалось рішення про передачу у власність земельної ділянки, на якій розміщений будинок, що на даний час належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Приблизна площа не переданої у власність ділянки, на якій розміщений будинок АДРЕСА_1 становить 0,10-0,15 га. Вищенаведене підтверджується також долученими копіями із земельно-кадастрової книги Ворохтянської селищної ради, запис №42, Поземельної книги на земельну ділянку 2611040300:20:004:0286 (т. 1, а.с. 106-108, 157, 165-181).
На виконання ухвали Яремчанського міського суду від 25 вересня 2023 року судовим експертом СП «Західно-український експертно-консультаційний центр» Юзвенко Р.В. 30 квітня 2024 року було складено Висновок експерта №111 за результатами проведеної судової інженерно-технічної (оціночно-будівельної, будівельно-технічної і земельно-технічної експертизи).
Встановлено, що ринкова вартість житлового будинку літ. «А» з господарською спорудою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці, що знаходиться у користуванні ОСОБА_1 , станом на день проведення експертизи становить 546978,00 грн., з яких: вартість житлового будинку літ. «А» - 541508,00 грн., вартість вбиральні - 5470,00 грн. Ринкова вартість 1/2 частки житлового будинку літ. «А» з господарською будівлею (вбиральня) – 273489,00 грн. Ринкова вартість 1/2 частки житлового будинку літ. «А» - 270754,00 грн. із урахуванням того, що при грошовому розподілі вказаного будинку співвласникам по 1/2 частки повинно належати 44,5 кв.м. загальної площі.
При обстеженні житлового будинку літ. «А», який розташований на земельній ділянці площею 0,1419 га по АДРЕСА_1 встановлено, що з дворового фасаду будинку влаштовані стрічкові бутові фундаменти під добудову на мезонін, розмірами 2,5 м х 7,5 м, які на даний час накриті а/цементними листами. Як наявна добудова до житлового будинку станом на день проведення експертизи відсутня.
Експертом розглядалися варіанти розподілу житлового будинку з господарською будівлею в частках по 1/2 з відступом від ідеальних часток для створення окремих квартир з окремими входами-виходами, при умові виконання перепланування без втручання в несучі конструкції будинку. Господарська будівля - вбиральня залишається в спільному користуванні.
По варіанту поділу №І співвласнику 1/2 частки №1 слід надати наступні приміщення підвалу та І поверху житлового будинку: підвал І площею 3,2 кв.м. вартістю 15576,00 грн.; частину коридору 1-1 площею 5,1 кв.м. вартістю 29491,00 грн.; кухню 1-2 площею 20,6 кв.м. вартістю 136902,00 грн.; кімнату 1-3 площею 22,5 кв.м. вартістю 149530,00 грн., а всього площею 51,4 кв.м., вартістю 331499,00 грн. Вказаному співвласнику необхідно в коридорі 1-1 влаштувати дерев`яну перегородку для відокремлення частини коридору, поштукатурити, пофарбувати, вартість ремонтних робіт становить 2578,00 грн. Реальна частка даного співвласника складає 334234,00 грн., що на 60745,00 грн. більше за ідеальну частку.
Співвласнику 1/2 частки №2 за вказаним варіантом слід надати наступні приміщення: частину коридору 1-1 площею 5,1 кв.м. вартістю 29491,00 грн.; комору 1-4 площею 4,6 кв.м., вартістю 26600,00 грн.; кімнату 1-5 площею 14,2 кв.м. вартістю 78338,00 грн.; кімнату 1-6 площею 13,7 кв.м. вартістю 75580,00 грн., а всього площею 37,6 кв.м., вартістю 210009,00 грн. Вказаному співвласнику необхідно встановити дерев`яну перегородку в приміщенні коридору, поштукатурити, пофарбувати; в коридорі 1-1 влаштувати сходи на мезонін, які на день обстеження демонтовані; в приміщенні 1-4 вирізати зовні проріз та влаштувати двері, розібрати перекриття для входу на мезонін. На мезонін також можливо заходити через зовнішні сходи. Вартість ремонтних робіт становить 15734,00 грн. Реальна частка даного співвласника складає 212744,00 грн., що на 60745,00 грн. менше від ідеальної частки.
Вбиральня №1 вартістю 2753,00 грн. залишається у спільному користуванні співвласників.
По варіанту поділу №ІІ співвласнику 1/2 частки №1 слід надати наступні приміщення: коридор 1-1 площею 10,2 кв.м. вартістю 58982,00 грн.; кухню 1-2 площею 20,6 кв.м. вартістю 136902,00 грн.; кімнату 1-6 площею 13,7 кв.м. вартістю 75580,00 грн., а всього площею 44,5 кв.м., вартістю 271464,00 грн. Вказаному співвласнику необхідно в коридорі 1-1 влаштувати дерев`яні сходи на мезонін. Між приміщеннями 1-3 і 1-4 пробити проріз, в приміщенні кладової 1-4 пробити проріз та встановити двері, поштукатурити та пофарбувати стіни. На мезоніні в приміщенні кімнати 1-6 влаштувати проріз та встановити двері. Вартість ремонтних робіт становить 22314,00 грн. Реальна частка даного співвласника складає 274199,00 грн., що на 710,00 грн. більше за ідеальну частку.
Співвласнику 1/2 частки №2 за вказаним варіантом слід надати наступні приміщення: підвал І площею 3,2 кв.м. вартістю 15576,00 грн.; кімнату 1-3 площею 22,5 кв.м. вартістю 149530,00 кв.м.; кладову 1-4 площею 4,6 кв.м. вартістю 26600,00 грн.; кімнату 1-5 площею 14.2 кв.м. вартістю 78338,00 грн., а всього площею 44,5 кв.м., вартістю 270044,00 грн. Вказаному співвласнику необхідно між приміщеннями 1-3 та 1-2, 1-1, 1-4 демонтувати двері та закласти прорізи. В приміщення кімнати 1-3, 1-6 та кладової 1-4 пробити прорізи та встановити двері. На мезонін між кімнатами 1-5 і 1-6 демонтувати двері та закласти проріз. Вартість ремонтних робіт становить 9536,00 грн. Реальна частка даного співвласника складає 272779,00 грн., що на 710,00 грн. менше за ідеальну частку.
Вбиральня №1 вартістю 2753,00 грн. залишається у спільному користуванні співвласників.
При обмірах земельної ділянки встановлено, що фактична площа земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_1 становить 0,1419 га. Вказана ділянка по периметру не огороджена, межує із земельною ділянкою ОСОБА_1 із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться у його приватній власності із кадастровим номером 2611040330:20:004:0286 площею 0,8740 га, на якій розташовані господарські будівлі (літня кухня, сарай, стайня, погріб, вбиральня), що зазначені в інвентарній справі будинковолодіння по АДРЕСА_1 .
Експертом та інженером-геодезистом виготовлено один варіант визначення порядку користування земельної ділянки площею 0,1419 га, що розташована в АДРЕСА_2 ( АДРЕСА_4 , яка буде використовуватись для обслуговування житлового будинку, що знаходиться у приватній спільній частковій власності співвласників в частках по 1/2.
За вказаним варіантом співвласнику №1 у користування слід надати земельну ділянку площею 0,0644 га (жовтий колір), співвласнику №2 - земельну ділянку площею 0,0644 га (зелений колір). Земельна ділянка площею 0,0131 га буде знаходиться у спільному користуванні співвласників житлового будинку (т. 1, а.с. 188-225).
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами по справі протягом тривалого часу існують суперечності щодо порядку володіння та користування належним їм на праві спільної часткової власності по 1/2 частині житловим будинком, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , у позасудовому порядку згоди щодо поділу спільного майна не досягнуто. Виходячи із загальної площі спірного будинку та розміру часток співвласників, які є рівними, кожному із них повинно належати по 44,5 кв.м. загальної площі житлового будинку. Обираючи один із запропонованих варіантів поділу спірного майна в натурі згідно Висновку експерта №111 від 30.04.2024 року за результатами проведеної судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, суд врахував, що кожен із запропонованих варіантів поділу житлового будинку передбачає виділення фактично двох окремих квартир з окремими входами-виходами, які не потребують додаткового переобладнання конструктивних елементів будинку та систем інженерного устаткування, однак варіант поділу №І передбачає значний відступ у частці для одного зі співвласників та виплату компенсації іншим співвласником у розмірі 60745,00 грн., оскільки у власність одного зі співвласників перейдуть приміщення загальною площею 51,4 кв.м., а іншого - 37,6 кв.м. Натомість варіант поділу №ІІ передбачає мінімальний відступ від часток сторін та сплату компенсації за зменшення ідеальної частки у розмірі 710,00 грн., а загальна площа приміщень, що пропонується виділити кожному зі співвласників становитиме 44,5 кв.м. За обох варіантів поділу єдина придатна до використання господарська будівля-вбиральня залишається у спільному користуванні сторін. Також наведений варіант поділу дає можливість встановити такий порядок користування сторонами спірною земельною ділянкою для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1419 га, за якого у користування відповідача перейде та частина земельної ділянки, що безпосередньо примикає до раніше приватизованої ним земельної ділянки площею 0,8740 га із кадастровим номером 2611040300:20:004:0286 га, на якій розташовані господарські будівлі та споруди та збудований ним новий житловий будинок. Із урахуванням визначеного варіанту поділу в натурі житлового будинку суд прийшов до висновку про можливість встановлення порядку користування земельною ділянкою площею 0,1419 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, між сторонами відповідно до запропонованого у висновку судової експертизи варіанту, згідно з яким у користування позивачці слід виділити земельну ділянку площею 0,0644 га, яка позначена у додатку до висновку експерта «Визначення порядку користування» зеленим кольором, у користування відповідачу слід виділити частину земельної ділянки площею 0,0644 га, позначену у вказаному додатку до висновку експерта жовтим кольором, а земельну ділянку загальною площею 0,0131 га, позначену у додатку червоним кольором слід залишити у спільному користуванні сторін. При цьому суд зазначив, що в даному випадку має місце саме поділ майна на підставі ст. 367 ЦК України, результатом якого є припинення правовідносин спільної часткової власності, а не виділ у натурі частки із спільного майна. А ухвалення рішення суду про поділ нерухомого майна в натурі між його співвласниками не потребує попереднього (до ухвалення такого рішення) подання до суду сторонами документів, що дають право на виконання відповідних будівельних робіт, навіть у тому випадку, коли такий поділ вимагатиме переобладнання та перепланування спірної нерухомості з проведенням робіт, які передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування.
Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками місцевого суду, зважаючи на таке.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року в справі №628.1475.19 (провадження №61-7554св21) зазначено, що «правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні».
У постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №753.8671.21 (провадження №61-550св22) зазначено, що «кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду».
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно із частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Частиною першою статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (частини перша-третя статті 358 ЦК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
Питання щодо поділу майна, що є у спільній частковій власності, врегульовано статтею 367 ЦК України, відповідно до якої майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.
Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі №501/2148/17 (провадження №61-22087св19), від 28 липня 2021 року у справі №310/7011/17 (провадження №61-7153св20), від 23 жовтня 2024 року справа №200/9767/17 (провадження №61-3096св24).
Верховний Суд України у постанові від 03 квітня 2013 року у справі №6-12цс13 дійшов висновку, що у разі виділу співвласник отримує свою частку в майні в натурі й вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності в разі поділу (стаття 367 ЦК України), спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників.
При цьому необхідно враховувати, що після поділу майна, що є у спільній частковій власності (в порядку статтею 367 ЦК України), так і після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України (у разі, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам) право спільної часткової власності припиняється, кожному із співвласників має бути визначена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. Таким чином, суд повинен зазначити в рішенні, яка частка із спірного майна надається позивачу, тим самим визначивши конкретний окремий об`єкт нерухомого майна, який залишається у власності відповідача.
Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2023 року у справі №571/160/19 (провадження №61-5341св23).
У постанові Верховного Суду від 26 липня 2023 року у справі №201/1346/18 (провадження №61-7308св22) зазначено, що «системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 367, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у спорах про поділ (виділ частки) будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною розмірів ідеальних часток і стягненням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася».
Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.
Правовий режим спільної власності має враховувати інтереси усіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших (постанова Верховного Суду від 26 липня 2023 року у справі №201/1346/18 (провадження №61-7308св22)).
До особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) (стаття 377 ЦК України, стаття 120 ЗК України).
У частині четвертій статті 120 Земельного кодексу України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Висновки експертизи є одним з засобів доказування (пункт 2 частини другої статті 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Згідно із частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на вказані норми права, висновки Верховного Суду та матеріали справи, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що в даному випадку має місце поділ майна, результатом якого є припинення правовідносин спільної часткової власності, оскільки майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, і кожному із них визначена окрема площа цього нерухомого майна. Крім того, позивач у своєму позові посилалась в тому числі на вимоги ч. 1 ст. 367 ЦК України щодо поділу в натурі майна, що є у спільній частковій власності.
А доводи апелянта про те, що виділ частки в спірному майні лише для позивача є неможливим, а суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки позовних вимог про поділ домоволодіння в натурі між сторонами позивач не заявляла, є безпідставними.
Зазначення у судовому рішенні, яким сторонам виділено частини спірного будинку відповідає загальним засадам цивільного законодавства, таким, як справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).
Також суд першої інстанції надав належну правову оцінку Висновку експерта №111 від 30.04.2024 року за результатами проведеної судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи. Зокрема, врахував, що варіант поділу №ІІ передбачає мінімальний відступ від часток сторін та сплату компенсації за зменшення ідеальної частки у розмірі 710,00 грн., а загальна площа приміщень, що пропонується виділити кожному зі співвласників становитиме 44,5 кв.м.
В той час як при іншому запропонованому експертом варіанті поділу площа житлового будинку, виділеного одному із співвласників становила би 51,4 кв.м., а іншому - 37,6 кв.м., і відхилення від ідеальної частки було б вартістю 60745,00 грн.
Тобто висновком експертизи встановлено технічну можливість розподілу в натурі спірного житлового будинку, кожній зі сторін може бути виділено відокремлену (ізольовану) частину будинку із самостійним входом/виходом. А обраний судом варіант поділу найбільше відповідає розмірам часток співвласників та технічній можливості їх виділу, і враховує інтереси обох співвласників, зможе забезпечити належне користування кожною стороною своєю частиною будинку.
При цьому судом враховано, що згідно вищевказаних норм і практики Верховного Суду визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.
Доводи апеляційної скарги про те, що такий варіант поділу житлового будинку відповідає найкращим інтересам позивача, натомість не враховує інтереси відповідача, є більш обтяжливим для нього, відхиляються апеляційним судом, так як спростовуються матеріалами справи та встановленими судом обставинами. У випадку обрання іншого варіанту поділу будинку відхилення від ідеальної частки було б значно більшим, відповідно, вартість ремонтних робіт та сплати компенсації позивачу теж була б в сумі більшою.
Щодо зазначеного стороною відповідача, що останній не погоджувався на сплату компенсації за відхилення від розміру ідеальних часток співвласників, то виплата компенсації співвласникові лише за його згодою має місце якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, а співвласник бажає виділу (ч. 2 ст. 364 ЦК України). В даному ж випадку майно поділене між двома співвласниками із незначним відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників (710,00 грн.).
Безпідставними є і доводи апелянта про те, що при обраному варіанті поділу приміщення, які переходять у власність позивача, знаходяться з тієї сторони будинку, де остання попередньо проживала та влаштувала собі вхід до житлової кімнати на другому поверсі, що дає можливість їй відновити незаконну прибудову, яка була розібрана нею до проведення експертизи, і в такому випадку при будівництві добудови в приміщенні кімнати 1-3 буде закриватись вікно. Вказану сторону житлового будинку, в тому числі кімнату 1-3, виділено саме позивачу. Натомість відповідачу виділено ту частину будинку та передано у користування частину земельної ділянки, що безпосередньо примикає до раніше приватизованої ним земельної ділянки, на якій розташовані господарські будівлі та споруди та збудований ним новий житловий будинок.
Щодо посилань апелянта та його представника на порушення позивачем вимог п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, оскільки до позовної заяви не надано доказів на підтвердження ціни позову і, відповідно, не сплачено в повній мірі судовий збір, то апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 176 ЦПК України якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.
Відтак, після визначення судовим експертом за ухвалою суду ринкової вартості спірного житлового будинку з господарською спорудою, судом було за результатами розгляду справи правомірно стягнуто з відповідача на користь позивача сплачену нею суму судового збору та на користь держави – недоплачену суму відповідно до визначеної ціни позову.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд належно дослідив і проаналізував надані письмові докази, визначив характер спірних правовідносин, дійшовши правильного висновку про задоволення позовних вимог.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі правильності висновків суду не спростовують, а фактично зводяться до незгоди з таким. Тому апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Проворова Івана Валерійовича слід залишити без задоволення, а рішення Яремчанського міського суду від 30 жовтня 2024 року – без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Проворова Івана Валерійовича залишити без задоволення.
Рішення Яремчанського міського суду від 30 жовтня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча:                                                                 О.О. Томин
Судді:                                                                 І.В. Бойчук
                                                                               О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 20 січня 2025 року.