Номер провадження: 33/813/2391/24
Номер справи місцевого суду: 522/1630/24 
Головуючий у першій інстанції Лагода  К. О. 
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2024 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд в складі судді судової колегії судової палати у цивільних справах Драгомерецького М.М.,
при секретарі Узун Н.Д. 

за участю: представника ОСОБА_1 – адвоката Чернеги І.Ф.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 10 травня 2024 року по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - 

В С Т А Н О В И В:

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 10 травня 2024 року ОСОБА_1 визнаний виним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортних засобів строком на один рік. 
11 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить змінити постанову Приморського районного суду м. Одеси від 10 травня 2024 року в частині накладання адміністративного стягнення, та виключити з резолютивної частини постанови вказівку про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді позбавленням права керування транспортних засобів строком на один рік. Крім того, апеляційна скарга містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду.
Заслухавши представника ОСОБА_1 – адвоката Чернегу І.Ф., яка підтримала клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та просила його задовольнити, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.
Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Із матеріалів справи встановлено, що постановою Приморського районного суду м. Одеси від 10 травня 2024 року ОСОБА_1 визнаний виним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортних засобів строком на один рік. 
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 був присутній в судовому засідання під час прийняття оскаржуваної постанови суду, тобто ознайомлений із результатами розгляду справи та прийнятим судом рішенням.
30 травня 2024 року адвокат Чернега І.Ф. в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про ознайомлення з матеріалами справи, та 10 червня 2024 року отримала копію постанови Приморського районного суду м. Одеси від 10 травня 2024 року, відеозапис із бодікамер та ознайомилась з матеріалами справи, про що розписалась (а.с. 31).
17 червня 2024 року адвокат Чернега І.Ф. в інтересах ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 10 травня 2024 року та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду .
Постановою Одеського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року захиснику Чернезі І.Ф. відмовлено в задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м. Одеси від 10 травня 2024 року. Апеляційну скаргу адвоката Чернеги І.Ф. – повернуто апелянту разом із апеляційною скаргою та доданими до неї документами (а.с. 59).
11 вересня 2024 року ОСОБА_1 звертається до суду із апеляційною скаргою на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 10 травня 2024 року та клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.
В клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 вказує, що він з 12 травня по 25-26 травня 2024 року перебував на навчанні/стрільбах в смт. Палійове. Тільки по приїзду він зміг укласти угоду про надання правової допомоги із адвокатом Чернегою І.Ф. від 29.05.2024 за №50. Копію оскаржуваної постанови суду адвокат Чернега І.Ф. отримала лише 10 червня 2024 року, у зв`язку з відсутністю електропостачання в суді та не здачею справи секретарем, що підтверджується відміткою на заяві про ознайомлення з матеріалами справи від 31.05.2024. ОСОБА_1 також просив суд врахувати, що він 09 червня 2024 року отримав травму / контузію, згідно довідки №100.
Згідно ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» - практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» та «Трух проти України»).
У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон АліментаріяСандерс С.А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Сабадаш проти України поновлення судом пропущеного строку на оскарження рішення без належного обґрунтування порушує принцип юридичної визначеності.
У рішенні ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що у разі, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумний інтервал часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип resjudicata (принцип юридичної визначеності).
Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі «Мельник проти України», норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження і перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. (Рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року).
Процесуальний строк може бути поновлений лише за умови його пропуску з поважних причин. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. При цьому під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі, як правова визначеність.
Так, апеляційний суд зазначає, що постанова Приморського районного суду м. Одеси від 10 травня 2024 року була винесена в судовому засіданні за участю ОСОБА_1 , а тому йому було відомо про те, що така постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня винесення.
З урахуванням вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП останнім днем оскарження постанови Приморського районного суду м. Одеси від 10 травня 2024 року є 20 травня 2024 року.
Однак, вперше із апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Чернега І.Ф. на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 10 травня 2024 року звернувся до суду лише 17 червня 2024 року.
В клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 також вказує, що він з 12 травня по 25-26 травня 2024 року перебував на навчанні/стрільбах, тому лише 29 травня 2024 року зміг укласти угоду про надання правової допомоги з адвокатом Чернегою І.Ф.. Однак апеляційний суд враховує, що під час розгляду справи судом першої інстанції, інтереси ОСОБА_1 представляв адвокат Савицький А.Я., на підставі договору про надання правової допомоги №11/2024 від 11.03.2024, доказів щодо дати припинення даного договору ОСОБА_1 не надав.
Отже, Луцків О.Р. будучи обізнаним про результат розгляду справи у день прийняття судом постанови Приморського районного суду м. Одеси від 10 травня 2024 року та з порядком її оскарження, мав вжити заходів з реалізації права на апеляційне оскарження в межах строків, встановлених законом.
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
В рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання, та добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Також, у справі Каракуця проти України у своєму рішенні ЄСПЛ зазначив, що заявники повинні проявляти належну зацікавленість у розгляді їхньої справи.
Апеляційний суд звертає увагу, що поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. При цьому КУпАП не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку, тобто у кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.
Доступ до суду як складова права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута. Кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким (Рішення Суду у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).
На підставі вище встановлених обставин даної справи та з урахуванням правової позиції Європейського суду з прав людини, апеляційний суд приходить до висновку, що наведені ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м. Одеси від 10 травня 2024 року не можуть визнатись поважними обставинами, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій.
При цьому слід роз`яснити, що повернення апеляційної скарги не позбавляє права повторно звернутися із апеляційною скаргою на дану постанову з вмотивованим клопотанням про поновлення строку на її апеляційне оскарження та з наданням належних доказів поважності причини пропуску строку на апеляційне оскарження.
Керуючись ст. 294 КУпАП, Одеський апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м. Одеси від 10 травня 2024 року – відмовити.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 10 травня 2024 року по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП– повернути особі, яка її подала.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду М.М. Драгомерецький