УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 січня 2025 року
м. Київ
справа № 337/2904/21
провадження № 51-220ск25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                ОСОБА_1 ,
суддів                                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , на вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2023 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 16 жовтня 2024 року                          у кримінальному провадженні за обвинуваченням 
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2023 року  ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за ч. 4 ст. 296  КК до покарання                 у виді позбавлення волі на строк 4 роки, від відбування якого звільнено на підставі ст. 75 КК зі встановленням іспитового строку 2 роки та покладено обов`язки, визначені ст. 76 КК.
Також суд першої інстанції вирішив цивільний позов та стягнув з ОСОБА_4                 на користь ОСОБА_6 відшкодування майнової шкоди - 9 033,40 грн,                  моральної - 20 000 грн.
Крім того, суд вирішив питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
Як встановив суд у вироку, 09 березня 2021 року приблизно о 12:40 ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «Мазда», номерний знак НОМЕР_1 , здійснював рух                 просп. Ювілейним в м. Запоріжжя. У цей же час попереду нього рухався                 ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «Опель», номерний знак НОМЕР_2 , якого засуджений наздогнав поблизу буд. 27 на просп. Ювілейному в м. Запоріжжя та змусив зупинитися.
ОСОБА_4 , вийшовши із салону автомобіля, діючи з хуліганських мотивів, нехтуючи елементарними правилами моральності та добропристойності, грубо порушуючи громадський порядок, ігноруючи наявні в суспільстві правила поведінки, чіпляючись до ОСОБА_6 , використовуючи нікчемний привід, почав висловлюватись до нього нецензурною лайкою, виражаючи незадоволення стилем водіння потерпілого.
У відповідь на активний супротив потерпілого та з метою уникнення ударів, ОСОБА_4 дістав із кишені предмет, спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень, який був схожий на ніж.
Надалі ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність та небезпечні наслідки своїх дій, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що проявилися у зневажливому ставленні до громадського порядку та наявних у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, демонструючи байдуже ставлення до суспільних відносин, які забезпечують спокій громадян, а також дотримання правил поведінки в побуті, з особливою зухвалістю, з метою самоствердження, незважаючи на вчинення цих дій в громадському місці, висловлюючись грубою нецензурною лайкою, незважаючи на вимогу ОСОБА_7 (мати потерпілого), жінки похилого віку, припинити протиправні дії, наніс два удари предметом, схожим на ніж, в область лівого плеча та пахви лівої руки потерпілого, спричинивши ОСОБА_6 : легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (колото-різане поранення плечового суглоба з ушкодженням дельтоподібного м`яза, колото-різане поранення лівої пахвової ділянки) та легкі тілесні ушкодження (рани лівої скроневої ділянки і слизової оболонки нижньої губи праворуч. 
Запорізький апеляційний суд ухвалою від 16 жовтня 2024 року змінив вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2023 року в частині вирішення цивільного позову щодо моральної шкоди та стягнув з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 відшкодування моральної шкоди - 100 000 грн. 
Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник просить змінити вирок Хортицького районного суду  м. Запоріжжя від 20 лютого 2023 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 16 жовтня 2024 року. Зменшити розмір стягнутого з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 відшкодування моральної шкоди до 20 000 грн. Перекваліфікувати дії ОСОБА_4 з ч. 4 ст. 296 КК на ч. 2 ст. 125 КК і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 1 700 грн. На підставі статей 49, 74 КК звільнити його підзахисного від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
Обґрунтовуючи свої вимоги, касатор указує, що апеляційний суд, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, не врахував засади розумності виваженості та справедливості, оскільки матеріали кримінального провадження не підтверджують спричинення потерпілому моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. Стягнення вказаної суми, на переконання скаржника, призвело до необґрунтованого збагачення ОСОБА_6 .
Крім того, стверджує, що кваліфікація діяння ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 296 КК              є помилковою, оскільки між потерпілим і засудженим відбулася бійка через особистий конфлікт, який виник у зв`язку з непорозумінням у дорожньо-транспортній ситуації. Водночас, на думку захисника, обстановка й динаміка розвитку насильницької поведінки засудженого свідчать про його особисту неприязнь до ОСОБА_6 , яка виникла раптово через сварку у відповідь на створення потерпілим аварійної ситуації на дорозі.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Згідно з ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
З огляду на наведені положення процесуального закону суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є підставою для перегляду судових рішень у касаційному порядку. Під час перевірки доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд керується фактичними обставинами, установленими місцевим та апеляційним судами.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
За змістом ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Положеннями ст. 94 КПК передбачено, що суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинено і обвинувачений є винуватим                            у вчиненні цього правопорушення.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як ті, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і ті, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Місцевий суд дотримався викладених вище вимог і за встановлених фактичних обставин кримінального провадження дійшов обґрунтованого висновку про наявність у діянні ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК. Такий висновок суду зроблено з дотриманням вимог КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, дослідженими і перевіреними під час судового розгляду, та оціненими відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Так, суд обґрунтовано послався на показання: засудженого ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_6 , свідків: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , зміст яких детально викладено у вироку та не оспорюється захисником.
Також установлені судом першої інстанції обставини підтверджуються сукупністю письмових доказів, зміст яких також зазначено у вироку й не заперечується касатором.
Доводи захисника про неправильність кваліфікації діяння його підзахисного за ч. 4 ст. 296 КК не є прийнятними.
Насамперед колегія суддів зауважує, що такі доводи були предметом перевірки місцевого суду та визнані безпідставними.
Так, Хортицький районний суд м. Запоріжжя зауважив, що згідно із встановленими обставинами ОСОБА_4 рухався на автомобілі дорогою, яка має дві смуги для руху, позаду потерпілого ОСОБА_6 , який рухався у правій смузі та загальмував перед пішохідним переходом, щоб пропустити пішохода. Правила дорожнього руху ОСОБА_6 не порушував, діяв відповідно до дорожньої обстановки. ОСОБА_4 також загальмував та, маючи можливість об`їхати автомобіль потерпілого                          й продовжити рух, зупинив свій автомобіль попереду потерпілого для того, щоб                  у грубій формі з використанням образ висловити свою невдоволеність діями ОСОБА_6 на дорозі. Надалі ОСОБА_4 розпочав із потерпілим бійку. Свідок ОСОБА_7 намагалась зупинити засудженого, ставши між ним та потерпілим, проте ОСОБА_4 не реагував на її прохання та, маючи можливість відійти         від ОСОБА_6 й залишити місце події, дістав із кишені ніж та почав розмахувати ним.
Місцевий суд, урахувавши викладене, обґрунтовано дійшов висновку, що діяння ОСОБА_4 є явним проявом неповаги до суспільства, оскільки в нього був відсутній особистий мотив посягання на ОСОБА_6 . Крім того, суд зазначив, що своїми протиправними діями засуджений показав свою зневагу до наявних правил дорожнього руху, до водія автомобіля, який загальмував, щоб пропустити пішохода, та, протиставляючи себе іншим громадянам і суспільству, почав конфлікт із ОСОБА_6 , використавши малозначний привід. Ці обставини, як слушно зауважив місцевий суд, переконливо свідчать про домінування мотиву явної неповаги до суспільства в діях ОСОБА_4 .
Верховний Суд погоджується з рішенням місцевого суду у вказаній частині та, беручи до уваги характер поведінки ОСОБА_4 , спосіб його дій, а також наявність у нього ножа, який він безпосередньо використав під час події, суд правильно кваліфікував його діяння за ч. 4 ст. 296 КК.
Не є слушними і доводи захисника про наявність підстав для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_4 .
Так, згідно з вироком місцевого суду потерпілий ОСОБА_6 заявив цивільний позов про відшкодування, зокрема, моральної шкоди в сумі 100 000 грн. Цей позов обґрунтував тим, що внаслідок отриманого тілесного ушкодження він пережив фізичний біль та емоційний стрес, а також приниження та відчуття безпорадності через винятково зухвалі та цинічні дії засудженого. Під час лікування зазнав фізичних страждань та незручностей у зв`язку із застосованими до нього лікувальними процедурами. На тривалий час істотним чином змінився спосіб його життя, оскільки через травми зменшилася його здатність до самообслуговування. Він до цього часу відчуває фізичний біль в ушкодженій обвинуваченим руці,                         а її функції повною мірою ще не відновлено.
Суд першої інстанції, пославшись на вимоги розумності і справедливості, стягнув на користь потерпілого 20 000 грн.
Запорізький апеляційний суд переглянув кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_6 щодо неправильного вирішення цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди та вказав, що, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, який підлягає стягненню                   з ОСОБА_4 на користь потерпілого, суд першої інстанції не в повній мірі врахував фактичні обставини кримінального провадження, тривалість лікування потерпілого та реабілітаційного періоду після отриманої ним травми, негативні наслідки цієї травми для здоров`я. Крім того, суд зауважив, що потерпілий унаслідок вчиненого стосовно нього кримінального правопорушення, яке відбувалося у присутності його матері, яка є особою похилого віку, зазнав душевних та фізичних страждань, звичайний спосіб його життя погіршився.
Урахувавши викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_4 на користь потерпілого 100 000 грн відшкодування моральної шкоди, оскільки розмір стягнутого місцевим судом відшкодування не може вважатися справедливим, бо він явно не відповідає ступеню душевних та фізичних страждань потерпілого.
Верховний Суд погоджується з такими мотивами апеляційного суду з огляду на таке.
Згідно з приписами ч. 2 ст. 127 КПК шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ст. 128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
З огляду на це під час вирішення цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників і характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а також визначити порядок її відшкодування.
Частиною 2 ст. 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), передбачено, що моральна шкода, крім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Із аналізу положень ст. 23 ЦК випливає, що під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. 
Розмір відшкодування моральної шкоди (немайнової) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) і з урахуванням інших обставин. Крім того, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. 
На переконання колегії суддів Верховного Суду, апеляційний суд дотримався цих вимог закону в частині вирішення цивільного позову.
Суд апеляційної інстанції, урахувавши наведені обставини, обґрунтовано визначив, що сума відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 000 грн підлягає стягненню на користь ОСОБА_6 . Таким чином, рішення суду відповідає положенням                ст. 1167 ЦК, узгоджується з принципом розумності, виваженості та справедливості, з характером і обсягом моральних страждань потерпілого.
Крім того, на переконання суду касаційної інстанції, визначений апеляційним судом розмір відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь потерпілого, є достатнім і не є таким, що призвів би до його безпідставного збагачення, тому є обґрунтованим.
Отже, наведені в касаційній скарзі захисника доводи не спростовують правильності висновків, викладених у оскаржуваних судових рішеннях, у зв`язку з чим немає підстав для сумнівів у законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень. З огляду на зазначене вище відсутні підстави для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_5 .
Пунктом 2 ч. 2 ст. 428 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для її задоволення немає. 
Ураховуючи викладене, Верховний Суд згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовляє                                  у відкритті касаційного провадження. 
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого  ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , на вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2023 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 16 жовтня 2024 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                                         ОСОБА_3