ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/6121/24  Номер провадження 22-ц/814/523/25	Головуючий у 1-й інстанції Савченко Л. І.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Лобов О.А.
судді: Дорош А.І., Триголов В.М.
за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 04 вересня 2024 року (час ухвалення судового рішення не зазначений; дата виготовлення повного текста судового рішення – 04 вересня 2024 року) у справі за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відшкодування моральної шкоди.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в :

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, просив ухвалити рішення, яким стягнути стягнути з Державного бюджету України на його користь у відшкодування моральної шкоди 100 000 грн, а також судовий збір у сумі 1 211 грн 20 коп.
Заявлені вимоги мотивовані тим, що він є пенсіонером органів МВС України, який з 2000 року набув право на державне пенсійне забезпечення та перебуває на обліку у ГУ ПФУ і отримує пенсію за вислугою років, відповідно до норм ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Пенсія позивачу призначена у розмірі 58% грошового забезпечення. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 17 липня 2021 року визнано протиправним та скасовано розпорядження відділу з питань призначення пенсій та перерахунків пенсій військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 01.10.2021 №37/1600-0207-15; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 грудня 2019 року на підставі довідки Державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області" від 23.06.2021 №33/37-4/10118 року. 
На виконання рішення суду ГУПФУ проведено перерахунок пенсії, сума доплати (заборгованості) пенсії за період з 01 грудня 2019 року по 31 грудня 2021 року склала 159 244,50 грн, однак зазначена сума не була йому виплачена. Посилався на те, що неодноразово звертався до суду із клопотаннями про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, які були задоволені, однак рішення суду так і не було виконане.
Зазначив, що у зв`язку з тривалим невиконанням судового рішення, яке набрало законної сили та яке не виконується більше 2 років 4 місяців, позивачу заподіяна моральна шкода, що полягає у душевних стражданнях та у хвилюванні через необхідність повторного неодноразового звернення до суду через порушення прав, неможливість реалізувати своє конституційне право на належний розмір допомоги (пенсії). Крім того, моральна шкода полягає у душевних стражданнях через порушення звичайного способу життя позивача, адже довелось неодноразово звертатися до ГУ ПФУ та суду з метою реалізації свого права на підвищення розміру пенсії, а потім виконання рішення суду щодо отримання доплати (заборгованості) пенсії. Також за визначений період при зверненні до суду за захистом своїх прав у позивача щоразу погіршується стан здоров`я, тривожність, нервовість, що супроводжується підняттям тиску, яке тягнене за собою медичне лікування та витрати на придбання коштовних ліків. Позивач, виходячи із засад розумності та справедливості, щодо невиплати нарахованої доплати (заборгованості) пенсії за рішенням суду в сумі 159 244,50 грн оцінив розмір завданої йому моральної шкоди в сумі 100 000 грн.

Рішенням рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 04 вересня 2024 року позов задоволений частково.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 за рахунок коштів Державного Бюджету України у відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.
У задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Стягнуто із Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 за рахунок коштів Державного Бюджету України судовий збір у сумі 60,56 грн.

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і відмовити у задволенні позову.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги наведені доводи відзвиву на позов про те, що виплати пенсій здійснюються Головним управлінням виключно за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей для здійснення виплат Головне управління не має. На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.11.2021 по справі 440/13932/21 Головним управлінням здійснено перерахунок пенсії та нараховано заборгованість по пенсійній справі ОСОБА_1 на загальну суму 159 244,50 грн. Облік судових рішень здійснюється в підсистемі «Реєстр судових рішень», яка входить до інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України. Датою внесення до черги в реєстр судових рішень є 17.11.2021 р. На даний час виплату заборгованості на виконання рішень судів проведено в межах коштів, виділених на зазначені цілі у 2023 році, дата набрання чинності яких 20.09.2020 р. включно. З метою повного виконання даного рішення Головне управління зверталося до Пенсійного фонду України із запитами від 08.03.2023 та від 21.08.2023 з проханням розглянути питання виплат заборгованості пенсії, нарахованої на виконання рішення суду. За результатами розгляду вище вказаних листів Пенсійним фондом України повідомлено , що виплата коштів, зокрема, на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.11.2021 р. у справі № 440/13932/21 здійснюється в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних витрат. 
З огляду на наведене стверджується, що рішення суду виконано в межах покладених на Головне управління зобов`язань з урахуванням норм чинного законодавства та відповідно до документів пенсійної справи. На І квартал 2024 року затверджено тимчасовий розпис доходів і видатків Головного управління, втім коштів Державного бюджету на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду також не передбачається.
Звертається увага, що позивач не довівів і судом не встановлений склад правопорушення, який є підставою для задоволення вимоги про відшкодування моальної шкоди.

У відзиві ОСОБА_1 , посилаючись на необгрунтованість доводів апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Наголошується, що судом встановлено і відповідачем не спростовано тривале невиконання рішення суду, яке набрало законної сили. Посилання відповідача на відсутність відповідного фінансування витрат на виконання рішення суду згідно сталої практики ЄСПЛ не є підставою для звільнення від відповідальності Держави за порушення своїх зобов?язань. 

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції – змінити.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України).
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року у справі № 440/13932/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково: визнано протиправним розпорядження відділу з питань призначення пенсій та перерахунків пенсій військовослужбовців та деяких інших категорій громадян управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 01.10.2021 №37/1600-0207-15; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити з 01 грудня 2019 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Державної установи "Територіальне об`єднання МВС України по Полтавській області" від 23 червня 2021 року №33/37-4/10118 про розмір грошового забезпечення за прирівняною посадою поліцейського станом на 19 листопада 2019 року, а також провести виплати з урахуванням раніше сплачених сум; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (а.с.17-20). 
Рішення набрало законної сили 18.12.2021 (а.с.18-22).
       На виконання вказаного рішення суду ГУПФУ проведено перерахунок пенсії, сума доплати (заборгованості) пенсії за період з 01 грудня 2019 року по 31 грудня 2021 року становить 159 244,50 грн, що підтверджується розрахунком на доплату за пенсійною справою № 94 10118 (а.с.35).
Однак зазначена сума на картковий (пенсійний) рахунок відкритий в установі банку виплачена не була, що визнається відповідачем.
Позивач неодноразово звертався до Полтавського окружного адміністративного суду із заявами про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в порядку ст. 382 КАС України.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29 березня 2023 року у справі № 440/13932/21 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подати до Полтавського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.11.2021 у справі №440/13932/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії упродовж трьох місяців з моменту постановлення цієї ухвали суду. В іншій частині у задоволенні заяви відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 900,00 грн. (а.с.23-25)
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2023 року встановлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Полтавській області новий строк для подання звіту про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.11.2021 у справі №440/13932/21.Зобов`язаноГоловне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подати до Полтавського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.11.2021 у справі №440/13932/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії упродовж шістдесяти днів з моменту постановлення цієї ухвали суду. В іншій частині у задоволенні клопотання відмовлено (а.с.26-27).
       Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2023 року у справі № 440/13932/21 клопотання ОСОБА_1 про визнання поданого звіту про виконання рішення суду таким, що не підтверджує виконання у повному обсязі, накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень в порядку судового контролю та встановлення нового строку подання звіту щодо повного виконання рішення суду задоволено частково. Визнано звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 13.10.2023 вих.№1600-0801-7/75525 про результати виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.11.2021 у справі №440/13932/21 таким, що не підтверджує повне виконання рішення суду. Встановлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Полтавській області новий строк для подання звіту про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.11.2021 у справі №440/13932/21. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подати до Полтавського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.11.2021 у справі №440/13932/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії упродовж дев`яноста днів з моменту постановлення цієї ухвали суду. В іншій частині у задоволенні клопотання відмовлено (а.с.28-31).
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 17 травня 2024 року у справі № 440/13932/21 клопотання ОСОБА_1 про визнання поданого звіту про виконання рішення суду таким, що не підтверджує виконання у повному обсязі, накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень в порядку судового контролю та встановлення нового строку подання звіту щодо повного виконання рішення суду задоволено частково. Визнано звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 16.04.2024 вих.№1600-0801-7/28530 про результати виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.11.2021 у справі №440/13932/21 таким, що не підтверджує повне виконання рішення суду. Встановлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Полтавській області новий строк для подання звіту про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.11.2021 у справі №440/13932/21. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подати до Полтавського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.11.2021 у справі №440/13932/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії у строк до 09 серпня 2024 року. В іншій частині у задоволенні клопотання відмовлено (а.с.32-34).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди ґрунтуються на підставі судових рішень, які набрали законної сили, отже такі вимоги слід розглядати в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується.
Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.07.2019 у справі №750/1591/18-ц.
Суд визнав доведеним, що внаслідок порушення відповідачем пенсійних прав позивача, останньому завдано значних душевних страждань, у зв?язку із його тривалими намаганнями домогтися виконання рішення суду. Враховуючи характер і тривалість вчиненого правопорушення, а також глибину завданих позивачеві душевних страждань, при цьому виходячи із засад розумності та виваженості, суд визнав достатньою сатисфакцію відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується такими міркуваннями.
Згідно ч.1 та 2 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Відповідно ч.4 та 5 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
       Відповідно до частин першої-другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно частини четвертої статті 13, частини першої статті 55, частини п`ятої статті 124, пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання; усі суб`єкти права власності рівні перед законом; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території; обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства.
Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012, пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 ); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня2012 року № 11-рп/2012).
Виконання судового рішення - сфера регулювання ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2004 р. у справі «Войтенко проти України», в якому ЄСПЛ зазначив, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні п. 1 ст. 1 Протоколу №1).
В рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року Європейський суд з прав людини вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду визначені нормами статей1166,1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Разом з тим, згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
У частині першій статті 1174 ЦК України зазначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
За таких обставин основною умовою відшкодування, зокрема моральної шкоди є те, що остання повинна бути заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин та полягати у фізичному болю та стражданнях, у душевних стражданнях, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 804/2252/14, від 31 січня 2018 року у справі № 813/5138/13-а, від 12 лютого 2018 року у справі № 800/500/16 та від 01 березня 2018 року у справі № 9901/377/18.
У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що «застосовуючи статті 1173,1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц (провадження № 14-261цс19) вказано, що «згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України). Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується. З огляду на зазначене Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованими та справедливими висновки судів попередніх інстанцій про часткове задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено, що відповідачем протиправно не сплачувалась пенсія, на яку позивач має право на підставі судового рішення.»
За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою.
Суд першої інстанції, належним чином оцінивши всі докази у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про завдання позивачу протиправними діями та бездіяльністю Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області моральних страждань, вину вказаного органу, а також причинний зв`язок між вказаною шкодою та протиправними діями відповідача.
Визначаючи розмір морального відшкодування, суд першої інстанції, з урахуванням фактичних обставин справи, принципів розумності, співмірності та справедливості, зробив обґрунтований висновок про стягнення компенсації моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.
Наведене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19), згідно з якою визначаючи розмір відшкодування суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
ЄСПЛ зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).
Доводи заперечень відповідача на позов і апеляційну скаргу зводяться до тверджень, що він виконав рішення суду – здійснив перерахунок пенсії позивачу, проте виплата коштів від нього не залежить.
У межах правовідносин за цим позовом відповідальною є Держава в особі ГУ ПФУ в Полтавській області і, як було зазначено вище згідно сталої практики ЄСПЛ відсутність коштів на виконання рішення суду, яке набрало законної сили, не звільняє Державу від відповідальності за порушення нею своїх позитивних обов?язків пере громадянами.
Доводи апеляційної скарги про недоведеність складу правопорушення як підстави для задоволення вимоги про відшкодування моральної шкоди спростовуються фактичними обставинами, що встановлені у межах розгляду цієї справи. 
Враховуючи встановлене, конкретні обставини справи і характер спірних правовідносин, апеляційний суд вважає, що інші доводи апеляційної скарги не є істотними та такими, що потребують детального аналізу задля забезпечення вимог п.1 ст.6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
       Разом з тим, суд апеляційної інстанції відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України враховує висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 14 вересня 2022 року (справа № 759/7630/20 ), згідно яких: 
«Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути  відповідачем.  
Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. 
Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Такими органами у цій справі є Міністерство внутрішніх справ України (дії посадової особи якого  призвели до безспірного стягнення коштів) та Державна казначейська служба України (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету). Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року в справі № 910/23967/16).
На вказані обставини суди попередніх інстанцій уваги не звернули та дійшли помилкового висновку про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди безпосередньо з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.
За таких обставин, оскаржувані судові рішення підлягають зміні в частині стягнення не з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України, а безпосередньо з Державного бюджету України.»

       З урахуванням наведеного резолютивна частина рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 04 вересня 2024 року змінити, виклавши другий абзац резолютивної частини рішення в такій редакції: «Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 5 000 грн компенсації моральної шкоди і 60,56 гривень витрат зі сплати судового збору». 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 27 січня 2025 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов 

 Судді: А.І.Дорош

 В.М.Триголов